П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року
м. Рівне

Справа № 562/2567/20
Провадження № 22-ц/4815/476/21

Головуючий у суді першої інстанції:
суддя Ємельянова Л.В.
Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області 
постановлено повним текстом 23 листопада 2020 року 
в м. Здолбунів Рівненської області 
Фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В. 
судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 листопада 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: приватний нотаріус Здолбунівського нотаріального округу Грабар Оксана Андріївна; про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу,
в с т а н о в и в:
       У жовтні 2020 року в суд звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: приватний нотаріус Здолбунівського нотаріального округу Грабар О.А.; про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу. Мотивуючи свої вимоги, зазначали, що рішенням Здолбунівської міської ради Рівненської області від 15 березня 2017 року №338 було передано сусіду позивачів – ОСОБА_4 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 площею 0,0370 га у власність, а на виконання цього рішення фізичною особою – підприємцем (далі – ФОП) ОСОБА_5 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки. Згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Здолбунівського нотаріального округу Грабар О.А., 07 серпня 2018 року ОСОБА_4 відчужив земельну ділянку площею 0,0370 га з кадастровим номером 5622610100:00:006:0787 на користь ОСОБА_3 . Однак 30 вересня 2020 року рішенням Здолбунівської міської ради №1242 було надано позивачам дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельних ділянок (на місцевості) щодо передачу земельної ділянки у спільну сумісну власність площею 0,054 га по АДРЕСА_1 , за рахунок земель, які перебувають в їхньому користуванні. В порядку реалізації наданого їм міською радою права останні звернулись до ФОП ОСОБА_5 з заявою про складення технічної документації, проте їм було відмовлено, оскільки частина земельної ділянки площею 0,0370 га приватизована таким чином, що накладається на земельну ділянку позивачів. Так, на земельній ділянці ОСОБА_3 знаходиться частина льоху, житлового будинку та огорожі позивачів. Тому вважали, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 приватизована ОСОБА_4 з порушенням вимог законодавства.
       З наведених спонукань просили скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 1238257956226, номер запису про право власності 20228900, кадастровий номер 5622610100:00:006:0787, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , а також визнати недійсним укладений між ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 07 серпня 2018 року приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Грабар О.А. та зареєстрований в реєстрі за №806. 
       Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2020 року прийнято позов до розгляду та призначено підготовче судове засідання. 
       23 листопада 2020 року ОСОБА_3 подано заяву, де вона просила зупинити провадження в справі до набрання законної сили судовим рішення в справі 562/2796/19 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Управління промисловості, інфраструктури та агропромислового розвитку Здолбунівської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів: Здолбунівського міська рада; про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно. Мотивуючи необхідність вчинення такої процесуальної дії, зазначала, що у випадку задоволення зазначеного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не будуть вважатися власниками нерухомого майна, а тому їх права не будуть порушеними. 
Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 листопада 2020 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 562/2796/19 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Управління промисловості, інфраструктури та агропромислового розвитку Здолбунівської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів: Здолбунівського міська рада Рівненської області; про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно.        
       На судове рішення позивачами подано апеляційну скаргу, де вони покликались на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.
       В обґрунтування апеляційної скарги зазначалось, що суд першої інстанції не пересвідчився, чи дійсно існує потреба в зупиненні провадження, а також, чи існує тісний матеріально-правовий зв`язок між справами, який полягає в тому, що встановлені в одній із них факти матимуть преюдиціальне значення для іншої. 
       З викладених підстав просили оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на апеляційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивачів, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.
Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачам належить на праві спільної часткової власності по Ѕ частині житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 123,2 м2 , по АДРЕСА_1 . 
Як підстава виникнення права власності зазначається довідка, серія та номер 02/11-958, видана 06 вересня 2016 року Здолбунівською міською радою, та договір дарування, серія та номер 1-1237, виданий 04 липня 1992 року Здолбунівською районною державною нотаріальною конторою Рівненської області.
Підстава внесення запису: рішення Управління промисловості, інфраструктури та агропромислового розвитку Здолбунівської районної державної адміністрації про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер: 46430209 від 11 квітня 2019 року (а.с. 16-17).
Рішенням Здолбунівської міської ради №1242 від 30 вересня 2020 року надано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельних ділянок (на місцевості) що передачі земельних ділянок у спільну сумісну власність для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд на земельну ділянку загальною площею 0,054 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 за рахунок земель, що перебували в їхньому користуванні (а.с. 15). 
В подальшому ФОП ОСОБА_5 повідомив позивачів про відмову в розробленні документації, адже сусідні земельні ділянки зареєстровані із зміщенням, а тому технічну документацію буде розроблено після того, як суміжні ділянки будуть зареєстровані за фактичним їх місцем розташуванням (а.с.10). 
Відповідно на наданого розробником документації збірного плану земельна ділянка ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 та земельні ділянка ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 накладаються одна на одну (а.с. 11). 
Звертаючись до суду з позовом, заявники, зокрема, покликалась на те, що сусідня земельна ділянка, по АДРЕСА_1 була набута у власність ОСОБА_4 з порушенням вимог законодавства, позаяк на ній знаходяться частини належної позивачам нерухомості, що порушує їхнє право власності та розпорядження цим домоволодінням. 
Постановляючи ухвалу, суд попередньої інстанції виходив із того, що право власності на об`єкти нерухомого майна в АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після набуття у власність відповідачем ОСОБА_3 земельної ділянки в АДРЕСА_1 . Предметом позову в цивільній справі № 562/2796/19 є скасування державної реєстрації за позивачами права власності на нерухоме майно, тому вважав за необхідне зупинити провадження у справі, позаяк рішення в цивільній справі № 562/2796/19 може істотно вплинути на ухвалення рішення у даній справі. Окрім того, від ухваленого судового рішення залежить вирішення у підготовчому судовому засіданні в цій справі питань, визначених ст. 197 ЦПК України, зокрема, встановлення порядку з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті.
       Між тим, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду.
       Згідно з п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
       Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.
       Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, даними в п.33 постанови "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року №2, визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України (аналогічна норма міститься в ст. 251 ЦПК України в редакції 2017 року), за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
       Верховний Суд України у справі № 6-1957цс16 (постанова від 01 лютого 2017 року) вказував, що вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.
       Визначаючи наявність підстав, передбачених п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і встановити ці обставини у даній справі неможливо.
       При цьому межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.
       Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвненції", передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
       Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).
У справі "Беллет проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та такі критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення ЄСПЛ у справі "Фрідлендер проти Франції"). 
       Проте суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу та зупиняючи провадження у справі, на зазначені обставини уваги не звернув, своє рішення щодо наявності встановлених процесуальним законом підстав для зупинення провадження у даній справі належним чином не мотивував та не обґрунтував.
       Районний суд, зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмети та підстави позовів у справах і не вказав обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність спору в справі щодо скасування рішення про державну реєстрацію права власності за позивачами на належну ним земельну ділянку виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність матеріально-правового взаємозв`язку, який полягає у тому, що факти, встановлені в іншій справі, будуть мати преюдиціальне значення для цієї справи, та чи можуть вони вплинути на вирішення в ній спору. 
Наявність цивільної справи  №562/2796/19 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Управління промисловості, інфраструктури та агропромислового розвитку Здолбунівської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів: Здолбунівського міська рада; про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно неє підставою, за якою провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню.
На переконання апеляційного суду, факт порушення прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який полягає в протиправній приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 таким чином, що принаймні певна частина господарських будівель (споруд) позивачів відійшла до іншої особи, можливо довести та встановити без вирішення будь-яких питань в справі №562/2796/19. 
Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.
Відтак, твердження ОСОБА_3 про необхідність зупинення провадження в справі з того приводу, що у випадку задоволення позову її чоловіка в цивільній справі №562/2796/19 та скасування рішень про державну реєстрацію за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права спільної часткової власності на нерухоме майно останні не будуть вважатися власниками цього майна та їхні права не вважатимуться порушеними, не мали достатніх підстав, були необґрунтованими та не могли спонукати до вчинення такої процесуальної дії (а.с. 40-41). 
Згідно з ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
       При цьому апеляційний суд зважає на процесуальне право суду першої інстанції з метою об`єктивного і повного з`ясування прав та взаємовідносин сторін і ефективного розв`язання виниклих між ними правовідносин вирішити питання щодо можливого об`єднання справ в одне провадження, а не зупинення провадження в одній справі до розгляду іншої. 
       Беручи до уваги наведене, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, заслуговують на увагу, оскільки зупинення провадження у справі суперечить принципу ефективності судового процесу, може призвести до зволікань під час розгляду справи й перешкоджатиме подальшому процесуальному перебігу. 
       Мотивом для скасування ухвали суду першої інстанції як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в порядку ст. 379 ЦПК України є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.
       Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 листопада 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                                 С.В. Хилевич

Судді:                                                                          С.В. Боймиструк

Н.М. Ковальчук