ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 460/3316/20
провадження № К/9901/25195/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Єзерова А.А. суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року (головуючий суддя Глушко І.В., судді Бруновська Н.В., Макарик В.Я.)
у справі № 460/3316/20 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 
про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій.
І. РУХ СПРАВИ
1. У травні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Рівненького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив: визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у нарахуванні та виплаті за періоди з 22 травня 2008 року по 22 липня 2011 року включно та з 01 січня по 02 серпня 2014 року включно доплати до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ;  зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити за періоди з 22 травня 2008 року по 22 липня 2011 року включно та з 01 січня по 02 серпня 2014 року включно доплату до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на момент виплати вказаної доплати; визнати протиправною відмову відповідача у нарахуванні та виплаті за періоди з 22 травня   2008    року по 22 липня 2011 року включно, з 01 січня по 02 серпня 2014 року включно та з 01 січня 2016    року державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в передбаченому законом розмірі як інваліду II групи, захворювання якого пов`язане з Чорнобильською катастрофою; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити за періоди з 22 травня 2008 року по 22 липня 2011 року включно, з 01 січня по 02 серпня 2014 року включно та з 01 січня 2016 року без обмеження будь-яким строком, пенсію у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком щомісячно і додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком щомісячно.
2. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року позов задоволено частково: визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за періоди з 22 травня 2008 року по 22 липня 2011 року включно та з 01 січня по 02 серпня 2014 року включно: додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; державної пенсії особам, віднесеним до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за періоди з 22 травня 2008 року по 22 липня 2011 року включно та з 01 січня по 02 серпня 2014 року включно доплату до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на відповідний рік; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за періоди з 22 травня 2008 року по 22 липня 2011 року включно та з 01 січня по 02 серпня 2014 року включно: додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; державну пенсію особам, віднесеним до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". У решті позовних вимог - відмовлено.
3. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року зупинено провадження у справі №460/3316/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій до набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі № 510/1286/16-а.
4. Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду, в якій просить скасувати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року та скерувати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
5. Від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.
ІІ. ОЦІНКА СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
6. Зупиняючи провадження у цій справі, суд апеляційної інстанції керувався тим, що формування відповідних правових позицій Великою Палатою Верховного Суду у справі №510/1286/16-а, враховуючи строки звернення позивача з цим адміністративним позовом, може вплинути на наслідки розгляду даної справи.
IІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ, ВІДЗИВУ НА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ
7. Заявник мотивує вимоги своєї касаційної скарги тим, що суд апеляційної інстанцій помилково вважав, що у цій справі та справі №510/1286/16-а, яка знаходиться на розгляді Великої Палати Верховного Суду, правовідносини є подібними. Також позивач посилається на практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема висловлену у постановах від 19 червня 2018 року у справі №646/6250/17, від 19 березня 2019 року у справі №806/1952/18, від 18 лютого 2020 року у справі №1840/3344/18.
8.  У відзиві на касаційну скаргу відповідач погоджується з висновками суду апеляційної інстанції і вважає, що зупинення провадження у справі задля забезпечення єдності судової практики у питаннях строків звернення до суду з позовом є законним і обґрунтованим.
ІV. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
9. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого.
10.  Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №510/1286/16-а з посиланням на положення п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України та беручи до уваги ту обставину, що формування відповідних правових позицій Великою Палатою Верховного Суду у справі №510/1286/16-а, враховуючи строки звернення позивача з даним позовом, може вплинути на наслідки розгляду цієї справи.
11. Так, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 02 квітня 2019 року на підставі ч. 5 ст. 346 КАС України передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 510/1286/16-а за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд зазначив що виняткова проблема полягає у необхідності формування відповідних правових позицій, для чого потрібно надати відповіді на такі питання:
1. Чи можуть судами застосовуватися у спорах стосовно соціального захисту (для обмеження розміру належних особі сум соціальних виплат) шестимісячні строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС України (ст. 99 в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та ст. 122 в чинній редакції), якщо предметом спору є неотримання особою регулярних (щомісячних тощо) соціальних виплат, які суб`єкт владних повноважень з власної вини не виплачував фізичній особі або виплачував у неповному розмірі?
2. Чи можуть суди застосовувати строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС України (ст. 99 в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та ст. 122 в чинній редакції), для фактичного встановлення строкових меж (може граничним меж) триваючого правопорушення у сфері реалізації соціальних прав та відповідно цим строком обмежувати доступ особи до суду?
3. Чи може бути факт нездійснення перевірки особою, якій державою призначено пенсію або інші постійні соціальні виплати, правильності нарахування уповноваженими суб`єктами владних повноважень конкретних сум таких виплат або невчасне звернення з відповідним позовом до адміністративного суду підставою для судового захисту її прав лише у межах останніх шести місяців, що передують даті звернення до суду? 
4. Чи можуть суди не застосовувати відповідний процесуальний строк, а відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України використовувати як аналогію закону до всіх зазначених вище спорів положення ч. 2 ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ст.ст. 51, 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в яких міститься норма, згідно з якою нараховані (первинно встановлені за відповідною заявою фізичної особи) суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком?
Великою Палатою Верховного Суду від 26.06.2019 прийнято справу №510/1286/16-а до розгляду.
12. Своєю чергою, предметом спору у справі №460/3316/20 є відмова позивачу у виплаті доплати до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
13. Колегія суддів при розгляді цієї справи враховує, що положеннями ст. 236 КАС України розмежовано підстави, за яких суд має право зупинити провадження, а також, з настанням яких, суд зобов`язаний вчинити дану процесуальну дію.
14. Верховний Суд зазначає, що зупинення провадження у справі - це врегульована законом і оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї з передбачених в законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд. 
15. Залежно від характеру підстав розрізняють два види зупинення провадження в справі: обов`язкове і факультативне. Обов`язкове зупинення провадження в справі передбачене тоді, коли в силу прямої вказівки закону суд зобов`язаний зупинити провадження незалежно від свого розсуду і від розсуду осіб, які беруть участь у справі. Обов`язковими є підстави, передбачені ч. 1 ст. 236 КАС України.
16. Відповідно до п. 3 ч. 1 цієї норми суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
17. З аналізу наведених вище норм права вбачається, що за наявності іншої пов`язаної справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, суд за відсутності об`єктивної неможливості розгляду судової справи зобов`язаний зупинити провадження у своїй справі до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
18. За такого правового регулювання та встановлених обставин, беручи до уваги, що правовідносини у зазначених справах не є взаємопов`язаними між собою, суд апеляційної інстанцій дійшов помилкового висновку про наявність обов`язкової підстави для зупинення провадження по справі, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України.
19. Також тлумачення визначення "подібності правовідносин" міститься, зокрема, у ряді постанов Верховного Суду (від 13 лютого 2019 року у справі № 802/3999/15-а, від 03 липня 2019 року у справі №826/27404/15 та інші).
За змістом вказаних постанов подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).
20. Отже, Верховний Суд не вбачає підстав і для застосування факультативного зупинення провадження, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 236 КАС України, оскільки правовідносини не є подібними.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.11.2020 у справі №460/1904/19.
21. Відповідно до ч. 1 ст. 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
22.  Беручи до уваги, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, без дослідження обставин справи, судова колегія дійшла висновку про необхідність її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі №460/3316/20 скасувати та передати справу на розгляд суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб