ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/1473/19	Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С. 	
Провадження № 22-ц/817/146/21 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Парандюк Т. С., Сташків Б. І., 
за участі секретаря - Боднар Р.В. 
учасників справи — представника позивача 
ОСОБА_1 - адвоката Черняк М.В.; 
представника відповідачів  ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 -  адвоката Янчишина В.Й. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу №601/1473/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Черняк Мирослава Василівна на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою, ухваленого суддею Білосевич Г.С., повний текст судового рішення складено 30.10.2020 року, - 
                                        В С Т А Н О В И В:         
       У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за борговими розписками, що складає 118387 доларів США. В обгрунтування вимог посилається на те, що протягом 2012-2015 року батько відповідачів - ОСОБА_4 позичав у нього грошові кошти у валюті США у різних сумах, а саме, 02.01.2013 року ОСОБА_4 позичив у нього в борг 50 000 доларів США, строк погашення боргу - кінець 2013 року, що підтверджено розпискою від 02.01.2013 року. У розписці зазначено, що гарантією повернення боргу є зерновий комбайн. Станом на 30.04.2015 року загальний борг ОСОБА_4 з нарахованими відсотками за користування коштами складає 84 387 доларів США. 24.11.2015 року ОСОБА_4 позичив у нього 34000 доларів США, які зобов`язався повернути до 10.11.2016 року, що доводиться розпискою від 24.11.2015 року. ОСОБА_4 позичених коштів, у встановлені розписками строки, не повернув. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті залишилось спадкове майно: житлові будинки, земельні ділянки, транспортні засоби та сільськогосподарське підприємство. Діти померлого - відповідачі по справі є спадкоємцями боржника. На підставі вищенаведеного просить суд стягнути із відповідачів заборгованість по боргових розписках від 30.04.2015 року та 24.11.2015 року в сумі 118 387 доларів США, що на дату подачі позову, згідно офіційного курсу долара, який становить 25,48 гривень за 1 долар, становить 3 016 500 грн. 76 коп. та судові витрати по справі.         
       Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою задоволено частково.
       Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 34 000 доларів США, що еквівалентно 866 320 гривень та 8 663,20 грн. судового збору.
       В іншій частині позову відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині стягнення коштів за борговою розпискою від 30 квітня 2015 року та прийняти нове, яким задовольнити позов в цій частині, посилаючись на те, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено в стягненні коштів в сумі 84387 доларів США за розпискою від 30 квітня 2015 року та неправильно оцінено докази у справі. Вказує, що за розпискою від 2 січня 2013 року ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_1 кошти у розмірі 50000 доларів США та 30 квітня 2015 року в розписці зазначив, що позичив в різні строки грошові кошти в сумі 84 387 доларів США, однак суд першої інстанції не надав оцінки вказаним доказам, та не зауважив, що оскільки у розписці від 30 квітня 2015 року не вказано кінцевої дати повернення коштів, вона є безстроковою.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Янчишин В.Й. просить застосувати позовну давність у даній справі та рішення суду залишити без змін. Вказує, що твердження позивача про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки розписці від 2 січня 2013 року є безпідставними, оскільки позивач не ставив позовних вимог про стягнення 50000 доларів США за даною розпискою.
       Щодо посилання на розписку від 30 квітня 2015 року, відповідно до якої ОСОБА_4 позичив 36356 доларів США , вказано періоди 01.03.2012 року під 3% процентна ставка за 10 місяців — 10906,8 дол. США. Даною розпискою позивач не підтвердив факт укладення між ним та ОСОБА_4 договору позики та із даної розписки не вбачається отримання ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 84 387 дол. США та обов`язку їх повернути. 
       При розгляді справи у суді першої інстанції, позивач не підтвердив пред`явлення письмової вимоги до боржника ОСОБА_4 про виконання зобов`язання та не підтвердив письмової вимоги про виконання зобов`язання до його спадкоємця - відповідача у справі. 
       У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Черняк М.В. підтримала вимоги апеляційної скарги, зіславшись на викладені у ній доводи.
Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Янчишин В.Й. заперечив апеляційну скаргу, рішення суду вважає законним та обгрунтованим.
       Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду оскаржується в частині відмови у стягненні коштів у сумі 84387 дол. США за борговою розпискою від 30 квітня 2015 року, в іншій частині рішення не оскаржується то, відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, у апеляційного суду відсутні підстави для його перегляду у вказаній частині. 
       Судом установлено, що протягом 2012-2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 виникли правовідносини щодо позики грошових коштів у валюті США.
Так, на доказ існування боргових зобов`язань ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 стороною позивача було представлено суду чотири оригінали розписок:
Зі змісту першої розписки, датованої 2.01.2013 року, вбачається, що вона дана ОСОБА_4 про те, що він позичив у ОСОБА_1 50000 доларів США. Гарантом повернення суми займу є зерновий комбайн Джон Дір - 2066 номерний знак № НОМЕР_1 . Повернення до кінця 2013 року, про що і розписався. (а.с.87)
       Друга розписка (а.с.88) дана ОСОБА_4 30 квітня 2015 року про те, що він позичив у ОСОБА_1 долари США в сумі 36356. 
       період з а) 1 березня 2012 року 36 356 доларів США під 3% - процента ставка за 10 місяців склала 10906,80 доларів США; 
       період з б)1 січня 2013 року 47 262 долари США під 3% - процента ставка за 12 місяців склала 17014,32 доларів США; 
       період з в)1 січня 2014 року 64276 долари США під 3% - процента ставка за 11 місяців склала 21211,08 доларів США. 
       Загальна сума складає 85487 доларів США. В січні 2015 року повернуто 1100 доларів США. 
       Всього сума складає 84387 доларів США. 
       Гарантом повернення суми є зерновий комбайн DHN DEERЕ — 2066. Про що розписався.
       Третю розписку (а.с.89) від 24.11.2015 року ОСОБА_4 дав про те, що він позичає у ОСОБА_1 долари США в сумі 34000. Зобов`язується повернути до 10 листопада 2016 року. 
       Суду також подано розписку ОСОБА_4 від 17.11.2018 року про те, що сума боргового зобов`язання складає 76550 доларів США і гарантується поверненням зернового комбайна марки DHN DEER - 2066 реєстраційний знак НОМЕР_1 заводський № НОМЕР_2 , який належить ФГ “Довжок” і якого він являється власником. (а.с.90)
       Згідно повідомлення Кременецької державної нотаріальної контори № 122/01-16 від 07.10.2020 року, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведена спадкова справа № 87/2019, спадкоємцем за заповітом є його син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 .(а.с.150)
       Також, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 за заповітом. Вартість спадкового майна не є меншою ніж розмір заборгованості спадкодавця за борговою розпискою від 21.11.2015 року і вказані обставини визнаються стороною відповідача ОСОБА_2 .        
       Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
       Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
       За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
       За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
       Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. 
       Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.
       Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
       У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
       Судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_4 протягом 2012-2018 років виникли правовідносини з приводу надання у позику сум грошей у доларах США позивачем, на підтвердження чого останнім було подано до суду ряд розписок. Як вбачається із спірної розписки від 30 квітня 2015 року, її зміст є суперечливим, дану розписку не можна трактувати як окрему розписку із окремим грошовим зобов`язанням, а в ній лише підтверджені зобов`язання за позиками грошей із 2012 року боржника-спадкодавця, про наявність триваючих правовідносин щодо позики грошей вказував у позовних вимогах і сам позивач (а.с.2), та на підтвердження чого пред`явиив інші розписки боржника ОСОБА_4 , а саме — розписки від 02.01.2013 року, 21.11.2015 року, 17.11.2018 року (а.с.87-90). Спірні боргові зобов`язання пов`язані із даними розписками, в контексті інших боргових зобов`язань за попередні роки із розрахунком відповідних річних процентів, та подальшими борговими зобов`язаннями, що виразились у новій розписці від 21 листопада 2015 року за якою борг ОСОБА_4 становив 34000 доларів США, які і стягнуті судом на користь позивача. Окрім того, ОСОБА_4 17 листопада 2018 року видав нову розписку на підтвердження існуючих боргових зобов`язань між ним та позивачем.
       Враховуючи вищенаведені обставини справи, досліджуючи боргові розписки та виявляючи справжню правову природу укладених договорів суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення із спадкоємців 84387 доларів США в якості боргу спадкодавця ОСОБА_4 за договором позики за розпискою від 30 квітня 2015 року. 
       За таких обставин, твердження апеляційної скарги про неправильну оцінку судом першої інстанції спірної боргової розписки не приймаються апеляційним судом.
       Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення клопотання представника відповідачів у відзиві на апеляційну скаргу про застосування наслідків пропуску позовної давності, оскільки позовна давність застосовується судом у разі наявності встановленого порушеного матеріального права, котре не підлягає захисту у зв`язку із пропуском звернення до суду із позовом про захист такого права, однак таких обставин у даній справі не встановлено.
       Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.
       З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 84387 доларів США.
       Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України розглянувши скаргу на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені в апеляційному суді у вигляді сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на позивача в межах сум, ним понесених.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

                                       П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені в апеляційному суді у вигляді сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги, покласти на позивача ОСОБА_1 в межах сум, ним понесених.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Повний текст постанови складений 08 лютого 2021 року. 

Головуючий Дикун С.І.
Судді: Парандюк Т.С.
Сташків Б.І.