ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 280/3159/19
адміністративне провадження № К/9901/11662/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Хохуляка В.В.,
суддів: Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,

розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу №280/3159/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОДРЕСУРС-М» до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 30.03.2020 (головуючий суддя - Дурасова Ю.В., судді: Божко Л.А., Лукманової О.М.),

УСТАНОВИВ
Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОДРЕСУРС» звернулось з до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.09.2019 позов задоволено.

Зазначене судове рішення ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, яке отримано відповідачем 02.10.2019 про що свідчить наявне в матеріалах справи зворотне повідомлення  (а.с.73).

Відповідач, не погоджуючись з рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.09.2019 звернувся 18.10.2019 з апеляційною скаргою до Третього апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.11.2019 у справі №280/3159/19 апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту надано строк для усунення недоліків, оскільки при перевірці апеляційної скарги суддею встановлено, що скаргу подано з порушенням вимог статті 296 (у редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, далі - «КАС України»).

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.12.2019 у справі №280/3159/19 задоволено частково клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги. Продовжено строк на усунення недоліків апеляційної скарги на десять днів з дня вручення ухвали про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги, які можуть бути усунуті шляхом надання суду належних доказів сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 2881,50 грн.

Копію Ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 13.12.2019 у справі №280/3159/19 скаржнику вручено 19.12.2019 (матеріали повернення апеляційної скарги а.с.19).

26.12.2019 до Третього апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги у справі №280/3159/19.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.01.2020 апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.09.2019 року у справі №280/3159/19 - повернуто заявнику з огляду на невиконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху в частині сплати судового збору у розмірі 2  881,5 грн.

Копію Ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 09.01.2020 у справі №280/3159/19 скаржнику вручено 21.01.2020 (матеріали повернення апеляційної скарги а.с.27).

Вдруге апеляційну скаргу до Третього апеляційного адміністративного суду відповідач подав 24.01.2020 разом з платіжним дорученням №161 від 26.12.2019 у розмірі 28881,50 грн і клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.02.2020 року у справі №280/3159/19 визнано неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження Запорізького окружного адміністративного суду від 20.09.2019, апеляційну скаргу залишено без руху, зазначено про необхідність надання у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду із наведенням інших поважних причин такого пропуску.

У встановлений судом строк відповідачем було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та визнання поважними причини пропуску строку.

Клопотання обґрунтовано тим, що строк на апеляційне оскарження було пропущено через особливості фінансування відповідача як суб`єкта владних повноважень та гарантованим Конституцією України правом на оскарження судового рішення.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного від 30.03.2020 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження залишено без задоволення, внаслідок чого, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача на підставі положень пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що та обставина, що апелянт звернувся з первинною апеляційною скаргою у строк, встановлений статтею 295 КАС України, не є підставою вважати пропуск строку поважним, оскільки невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження, адже не є такою, що не залежить від волі особи, яка її подає, і не надає такій особі права у будь-який необмежений після спливу строку апеляційного оскарження час реалізовувати право на оскарження судових рішень. А також судом апеляційної інстанції зазначено, відсутність відповідного бюджетного фінансування щодо видатків на оплату судового збору не можуть впливати на дотримання строку апеляційного оскарження судових рішень і, як наслідок, не є поважною підставою пропуску цього строку.
27.04.2020 на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 30.03.2020, у якій відповідач (скаржник у справі), не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у справі. Доводи касаційної скарги є аналогічними обґрунтуванням його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, зокрема скаржник зазначає, що звертався з апеляційною скаргою вперше і її було подано з дотриманням строків на апеляційне оскарження. Окрім того, відповідач просить звернути увагу на незначний проміжок часу при повторному зверненні з апеляційною скаргою та на те, що фактично 26.12.2019 було сплачено судовий збір, що підтверджується платіжним дорученням. Просить скасувати оскаржуване судове рішення, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 

Ухвалою Верховного Суду від 15.07.2020 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та встановлено десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду 25.01.2021 закінчено підготовку цієї справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

Письмового відзиву на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило, що не перешкоджає її подальшого розгляду.

Верховний Суд, переглянувши оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.

Згідно з пунктом 6 частини третьої статті 2 КАС України забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Цим конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС.

За змістом частини першої статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Разом із тим, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (частина друга статті 44 КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною другою статті 295 КАС передбачено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу (частина третя статті 295 КАС України).

При цьому за приписами частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною третьою статті 298 КАС України визначено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі ( відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС України).

Отже, у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Частиною другою стаття 44 КАС України передбачала обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо сплати судового збору.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Також, слід зазначити те, що при обмеженні, зокрема, апеляційного оскарження судового рішення порушується принцип справедливого та публічного суду, що суперечить Європейській конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97. 

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення». У справі Bellet v. Fгапсе Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. 

Невиконання судом апеляційної інстанції своїх, законодавчо закріплених, обов`язкових повноважень щодо перегляду рішення суду першої інстанції, нівелює можливість у поновлені порушених прав та обмежує право доступу до суду (доступу до суду апеляційної інстанції), яке передбачено Конституцією України та Європейською Конвенцією про захист прав людини і основних свобод.

Як вбачається з матеріалів справи, вперше відповідач оскаржив в апеляційному порядку рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.09.2019 в межах строку визначеного процесуальним законом, у зв`язку з не сплатною судового збору, остання була залишена без руху, а згодом повернута особі, яка її подала, оскільки у встановлений судом строк недоліки апеляційної скарги не були усунуті. При цьому, ухвалу про повернення апеляційної скарги скаржник отримав 21.01.2020 (матеріали повернення апеляційної скарги, а.с.27).

Як встановив суд апеляційної інстанції, вдруге апеляційну скаргу відповідачем подано 24.01.2020, тобто у найкоротший строк з моменту направлення копії ухвали про повернення апеляційної скарги, поданої раніше. Заявником апеляційної скарги одночасно було надіслано платіжне дорученням №161 від 26.12.2019 про сплату судового збору у розмірі 28881,50 грн і заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Зазначене дає підстави вважати, що вдруге апеляційна скарга подана відповідачем у максимально короткий строк з моменту повернення попередньо поданої апеляційної скарги з незалежних від його волі причин та є свідченням того, що відповідач намагався вчинити усі залежні від нього процесуальні дії у розумний строк для реалізації свого права на апеляційне оскарження. 

Проте, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.01.2020 у задоволенні клопотання про продовження строку на усунення недоліків відмовлено, а апеляційну скаргу повернуто скаржнику. Повторну подану апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку із визнанням неповажними причин пропуску строку на апеляційне оскарження, викладених у клопотанні про поновлення такого строку та запропоновано відповідачу в десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали надати клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

У встановлений судом строк відповідачем було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та визнання поважними причини пропуску строку. В обґрунтування поданого клопотання скаржником було зазначено, що строк на апеляційне оскарження було пропущено через особливості фінансування відповідача як суб`єкта владних повноважень та гарантованим Конституцією України правом на оскарження судового рішення.

Отже, враховуючи викладене, а також послідовність дій відповідача щодо реалізації свого права на повторне звернення до суду апеляційної інстанції після повернення апеляційної скарги з наданням документів на підтвердження сплати судового збору, можна зробити висновок про добросовісну поведінку дій Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області за наявних у цій справі обставин.

Проте суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з пропуском відповідачем строку на апеляційне оскарження, відповідних обставин не врахував і належної оцінки їм не надав.

Згідно з усталеною позицією Європейського суду з прав людини у справах, які стосуються порушень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правило встановлення обмеження доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

З огляду на викладене, суд повинен звертати увагу на усі доводи учасників справи, на тривалість строку, який пропущено, на поведінку учасників протягом цього строку, на дії, які він учиняв, і чи пов`язані вони з підготовкою до звернення до суду, а також враховувати дії самого суду. Усі ці обставини належить оцінювати у сукупності, гарантувавши доступ до правосуддя особам, які вважають, що їхнє право порушене, і які діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.

З урахуванням викладеного Верховний Суд вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про те, що наведені скаржником підстави для поновлення строку не можуть бути визнані поважними.

Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.09.2019 у справі №280/3159/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОДРЕСУРС-М» до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 30.03.2020 і направлення справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області задовольнити.

Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 30.03.2020 скасувати.

Справу №280/3159/19 направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	В.В. Хохуляк Л.І. Бившева   Р.Ф. Ханова