Ухвала
23 березня 2021 року
м. Київ 
справа № 263/18671/19
провадження № 61-4479ск21 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 11 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Маріупольська міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03 листопада 
2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Маріупольська міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_2 , за власний рахунок демонтувати паркан 
з належної ОСОБА_1 на підставі права власності земельної ділянки, кадастровий номер № 1412300000:04:004:0246, яку розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Постановою Донецького апеляційного суду від 11 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 листопада 2020 року скасовано.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Маріупольська міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
15 березня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Донецького апеляційного суду від 11 лютого 2021 року (надійшла до суду 19 березня 2021 року), в якій просить скасувати вказане судове рішення та залишити 
в силі рішення суду першої інстанції. 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом 
до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження 
з огляду на наступне.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що                    у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини другої статті 389 цього Кодексу, з посиланням на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
Касаційна скарга ОСОБА_1  не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, та зазначає що підставою касаційного оскарження 
є відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, а саме щодо усунення перешкод у користуванні належним на підставі права власності майном, за наявності підтвердження таких перешкод висновком експерта.
Верховний Суд не може прийняти дане посилання, як підставу касаційного оскарження, оскільки воно є загальним та не відповідає вимогам викладених у ЦПК України.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України 
та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 11 лютого 2021 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали до 22 квітня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                  Г. В. Коломієць