ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2588/21 Справа № 213/3193/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони справи :
позивач - Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» 
відповідач -  ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року, ухваленого суддею Нестеренком О.М. в м..Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.
В обґрунтування позову зазначив, що підприємство АТ «Криворізька теплоцентраль» здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і водопостачання населенню. 
Відповідач не здійснював у повному обсязі оплату за наданні послуги, внаслідок чого за період з 01.10.2013 року по 31.06.2020 року виникла заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 98 322,38 гривень, інфляційні втрати – 21 352,23 гривень, 3% річних – 6763,30 гривень, всього 126 437,91 гривень. 
Просив стягнути з відповідача зазначену суму боргу та судовий збір.
Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги задоволені повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2013 року по 31.06.2020 року у розмірі 98 322 (дев`яносто вісім тисяч триста двадцять дві) гривні 38 копійок, інфляційні втрати – 21 352,23 гривень, 3% річних –6763,30 гривень, всього – 126 437 (сто двадцять шість тисяч чотириста тридцять сім) гривень 91 копійка. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір у розмірі 2102,00 гривень.
Відповідач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про відмову Позивачу у задоволенні його позовних вимог.
Скаржник зазначає, що він власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , іншим співвласником цього житла є його дружина ОСОБА_2 , яка володіє Ѕ частки квартири.
Відповідач вказує, що за адресою, зазначеною у позовні заяві він не мешкає, тому ухвалу про відкриття провадження він не отримував, у зв`язку з чим не мав змоги надати суду відзив на позов, подати клопотання про здійснення судового розгляду справи за його участю і за участю іншого власника житла, що позбавило його право на захист.
Скаржник зазначає, що згідно Акту обстеження житла №20 від 07.12.2009 року, який він долучив до апеляційної скарги, він був відключений від загальної тепломережі, у зв`язку з капітальним ремонтом його квартири. В подальшому відносно нього була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, яку він також долучив до скарги. 
Посилаючись на статтю 257 ЦК України позивач зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, тоді як позивач звернувся в суд у серпні 2020 року і просить стягнути заборгованість за період з 01.10.2013 року по 31.06.2020 року, тобто стягує заборгованість майже за 7 років за не наді послуги.
Позивач вказує, що на теперішній час в його квартирі є автономне опалення, за яке він сплачує, що підтверджено копіями квитанцій та копією договору №32036662 від 25.11.2014 року, які також додані до апеляційної скарги.
У відзиві на апеляційну скаргу Відповідача, позивач АТ «Криворіжська теплоцентраль», зазначає, що суд першої інстанції правомірно застосував норми матеріального та процесуального права та виніс по суті спору справедливе та законно судове рішення, а відтак рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року повинно бути залишено без змін, а апеляційна скарга Відповідача, без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що, відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та є побутовим споживачем послуг, які надає АТ «Криворізька теплоцентраль». На квартиру відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.3, 15). 
Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку та споживанню з іншого боку, комунальних послуг з постачання теплової енергії, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 №2633-IV, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума заборгованості за період з 01.10.2013 року по 31.06.2020 року по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення становить 98 322,38 (а.с.6).
Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Відповідачу нараховано інфляційні втрати – 21 352,23 гривень, 3% річних – 6763,30 гривень (а.с.7).
Ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки відповідач неналежно виконував зобов`язання зі сплати наданих Позивачем комунальних послуг з централізованого опалення.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги.
Між тим, колегія суддів частково погоджується і з доводами Відповідача ОСОБА_1 щодо порушення вимог ст.257 ЦПК України в частині заявлених Позивачем і задоволених судом позовних вимог за період з 01.10.2013 року по 31.06.2020 року, в частині пред`явлення позову тільки до одного співвласника житла та вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині періоду нарахування заборгованості, і відповідно зменшенню суми заборгованості, а також зменшенню сум інфляційних витрат та 3% річних, з огляду на таке. 
Згідно ст.67, 162 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. 
Згідно ч.1 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за послуги нараховується щомісячно.
Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, серед обов`язків споживача оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а одним із обов`язків виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору.
Згідно п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою КМУ від 24.01.20006 року № 45, власник, наймач (орендатор) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. 
Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.
Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України, передбачачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).
Згідно ч.3 ст.367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів вважає, що надані відповідачем до апеляційної скарги докази, такі, як: договір дарування на квартиру, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, довідка про реєстрацію місця проживання, витяг з постанови адміністративної комісії виконкому від 29.12.2009 року, квитанція 1/41, акт обстеження квартири АДРЕСА_2 , квитанції про сплату комунальних послуг, акти за 2008, 2009роки, договір про надання населенню послуг з газопостачання від 25.11.2014 року (а.с.34-49), які скаржник просив взяти до уваги під час апеляційного перегляду справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи, не були досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду, оскільки ухвала про відкриття провадження від 01.09.2020 року, надіслана судом на адресу місця проживання Відповідача ( АДРЕСА_3 ) була повернута суду поштовим відділенням з відміткою - «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.23), свідчить про неможливість Відповідача надати суду першої інстанції ці докази з причин, що не залежали від Відповідача, тому, виходячи з положень ч.8 ст.83 ЦПК України, ці докази приймаються до розгляду судом апеляційної інстанції.
Таким чином апеляційним переглядом встановлено, що Відповідач дійсно зареєстрований і мешкає з липня 2007 року за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджено довідкою про реєстрацію місця проживання (а.с.15,36).
Окрім того, з договіру дарування на квартиру, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності Відповідачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожному по 1/2 частині (а.с.34-35).
Відповідно до ч.1 ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами, пов`язаними із спільним майном.
Оскільки, як зазначалось вище, співвласниками майна, у даному випадку квартири, є, окрім Відповідача його дружина ОСОБА_2 , яка володіє Ѕ часткою спільного майна, остання, також повинна нести цивільно-правову відповідальність за невиконання за зобов`язаннями, пов`язаними зі сплатою комунальних послуг.
Позов було пред`явлено Позивачем тільки до одного співвласника, ОСОБА_1 , тому колегія суддів дійшла висновку, що Відповідач повинен нести відповідальність за половину нарахованого йому боргу, інфляційних витрат та 3% річних у межах строків позовної давності, а інша частина боргу належить для сплати, другому співвласнику майна.
Позивач звернувся до суду з позовом 18 серпня 2020 року та заявив вимогу до Відповідача про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги станом на 31 червня 2020 року за період з 01.10.2013 по 31.06.2020, а також трьох процентів річних за період з 21 листопада 2013 року по 21.05.2020 на суму-6763,30 грн. й інфляційних втрат за період заборгованості з грудня 2013 по червень 2020 року, що підтверджено розрахунками (а.с.7-8). 
Відповідач в апеляційній скарзі, посилаючись на статтю ст.257 ЦК України не погоджується, зокрема з періодом нарахування заборгованості за сім років.
Позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач частина перша статті 48 ЦПК України тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. 
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. 
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. 
Колегія суддів вважає, що позов слід задовольнити частково, тобто в межах строків позовної давності. 
Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону).
Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, у редакції, що була чинною впродовж періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість).
Суд першої інстанцій встановив, що з жовтня 2013 року відповідач жодного разу не оплачував за надані позивачем послуги. Суд дослідив, зокрема, розрахунок заборгованості, згідно з яким позивач її нараховував за кожен календарний місяць надання послуг (опалювальний період), починаючи з жовтня 2013 року.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.
З огляду на те, що у позивача з відповідачем є фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем.
Так, загальна позовна давність не спливла до тих щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом не минуло 3 роки. 
Позивач звернувся з позовом 19 серпня 2020 року  тому позивач має право на стягнення заборгованості за період з серпня 2017 року по, як заявлено у позові і розрахунку по 01.07.2020 року. .
Колегія суддів, користуючись дослідженим судом розрахунком заборгованості, визначила, що суму заборгованості необхідно рахувати з листопада 2017 року по липень 2020 року (31.06.2020 року), оскільки опалювальний період, як зазначено у розрахунку у 2017 році розпочався у січні 2017 року, тривав - лютий, березень, листопад, грудень 2017 і відповідно у ці місяці проводились нарахування комунальних послуг. 
Сума заборгованості за надані у період з листопада 2017 року до липня 2020 року включно послуги становить 67 649,58 грн. (колонка розрахунку-нарахування:3477,33 грн.+3345,67 грн.+4921,78 грн.+4849,12 грн.+4679,23 грн.+2495 грн.+4776,45 грн.+5334,22 грн.+5818,11 грн.+4691,01 грн.+798,30 грн.+655,34 грн.+4409,18 грн.+4171,54 грн.+5205,93 грн.+4346,46 грн.+2636,58 грн.+1037,74, що =67649,58 грн.).
Як зазначалось вище, Відповідач несе цивільно-правову відповідальність за половину цього боргу, тобто у сумі 33 824,79 грн. (67649,58 грн./ 2).
Окрім того Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь три проценти річних за період з 21 листопада 2013 року по 21.05.2020 на суму-6763,30 грн. й інфляційні втрати за період заборгованості з грудня 2013 по червень 2020 року (а.с.7).
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. 
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15).
З огляду на те, що Відповідач, як встановив суд першої інстанцій, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу Позивача повинен сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми в межах строку позовної давності.
Компенсація інфляційних втрат, згідно розрахунку за період з 01.08.2018 по 21.05.2020 року складає - 3383,24 грн. (514,64грн.+438,62 грн.+595,54 грн.+527,58 грн.+127,28 грн.+ 127,28 грн.+228,31 грн.+243,77 грн.+211,78 грн.+122.44 грн.+15,17 грн.+11,86 грн.+88,62 грн.+75,50 грн.+110,37 грн.+56,50 грн.+13,18 грн.+2,08 грн., що дорівнює 3383,24 грн.). Половина від цієї суми становить 1691,62 грн., яка і підлягає стягненню з Відповідача.
Три проценти річних, згідно розрахунку за період з 21 листопада 2017 року по 21 травня 2020 року складає - 2704,50 грн. (263,80 грн.+245,29 грн.+348,30 грн.+332,00 грн.+ 308,44 грн.+114,46 грн.+206,89 грн.+217,46 грн.+223,80 грн.+168,49 грн.+26,70 грн.+12,01 грн.+69,94 грн.+55,54 грн.+56,05 грн.+36,44 грн.+15,39 грн.+3,50 грн., що дорівнює 2704,50 грн.) Половина від цієї суми становить 1352,25 грн., яка і підлягає стягненню з Відповідача.
Всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі -36 868,66 грн., яка складається з заборгованості за комунальні послуги в сумі - 33 824,79 грн., інфляційних втрат в сумі - 1691,62 грн. та трьох процентів річних в сумі 1352,25 грн.
З огляду на наведену оцінку доводів Відповідача та висновків суду першої інстанції, апеляційна скарга є частково обґрунтованою. Тому рішення суду першої інстанцій слід змінити у мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови щодо періоду нарахування заборгованості та розподілу судового збору; крім того, рішення суду треба змінити у резолютивній частині щодо періоду та сум стягнутих з Відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги, трьох процентів річних й інфляційних втрат; а в решті оскаржене судове рішення залишити без змін.
Доводи Відповідача про те, що на теперішній час в його квартирі є автономне опалення, за яке він сплачує, що підтверджено копіями квитанцій та копією договору №32036662 від 25.11.2014 року, тому він не повинен сплачувати Позивачеві заборгованість за послугу, яку він не отримує, колегія суддів відхиляє, оскільки наданими ОСОБА_1 до апеляційної скарги доказами не доведено дотримання процедури відключення від системи централізованого опалення та гарячого водопостачання будинку з отриманням дозволу у передбаченому законом порядку, тобто ці доказі не підтверджують законність встановлення у квартирі автономного опалення. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
За подання позовної заяви позивач заплатив 2102 грн. судового збору (а. с. 11).
Вирішуючи питання судових витрат суд першої інстанції виходив із повного задоволення позовних вимог, тому стягнув з Відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2102 грн.
Оскільки колегія суддів частково задовольнила апеляційну скаргу Відповідача, судове рішення у частині – змінила, зменшивши суму коштів, які слід стягнути з Відповідача на користь позивача, то слід провести новий розподіл судових витрат, понесених сторонами у зв`язку із розглядом справи у судах першої і апеляційної інстанцій . 
За подання апеляційної скарги відповідач заплатив 3153 грн. судового збору (а.с. 54). 
Позивач заявив до стягнення 126 437,91 грн., колегія суддів дійшла висновку, що загалом стягненню з Відповідача на користь позивача підлягає заборгованість в розмірі 36 868,66 грн., що складає приблизно 29,16% від заявленої позивачем вимоги. 
З огляду на наведене Позивач має право на стягнення з відповідача 611,68 грн. (2102 грн. х 29,16% : 100% = 611,68 грн.).
В свою чергу, Відповідач має право на стягнення з Позивача 919,41 грн. (3153 грн. х 29,16 % : 100% = 919,41 грн.).
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов’язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина десята статті 141 ЦПК України).
З огляду на те, що після перерозподілу судових витрат на Відповідача покладається менша сума судових витрат, Позивач має сплатити Відповідачеві різницю 307,73 грн. (919,41 грн. – 611.68 грн. = 307,73 грн.). 
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови щодо застосування позовної давності, періоду нарахування заборгованості та розподілу судового збору.
Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року змінити у резолютивній частині, виклавши абзац другий останньої у такій редакції:
«Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ; АДРЕСА_4 – місце реєстрації, АДРЕСА_5 ) на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (код ЕДРПОУ 00130850; вул.Електрична,1, м.Кривий Ріг, 50014) заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з листопада 2017 року по липень 2020 року включно у розмірі 33 827 (тридцять три тисячі вісімсот двадцять сім) грн.79 коп., а також нараховані за період прострочення оплати послуг з 21.11.2017 року по 21.05.2020 року включно, три проценти річних – 1352 (одна тисяча триста п`ятдесят дві) грн. 25 коп., й інфляційні втрати – 1691 (одна тисяча шістсот дев`яносто одна) грн. 62 коп. за період з 01.08.2018 по 25.05.2020 року, включно, всього-36 868 (тридцять шість тисяч вісімсот шістдесят вісім) грн. 66 коп.». 
В решті рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (код ЕДРПОУ 00130850; вул.Електрична,1, м.Кривий Ріг, 50014) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ; АДРЕСА_4 – місце реєстрації, АДРЕСА_5 ) 307 (триста сім) грн. 73 коп. витрат зі сплати судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 
Повний текст постанови складено 03 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: