УХВАЛА
 
25 лютого 2021 року
м. Київ
справа №676/155/20
провадження № 61-2441ск21 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 січня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернівці, Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, 
ВСТАНОВИВ:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в якому просив суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від                            03 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 12 січня 2021 року рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 листопада 2020 року було скасовано, та ухвалено нове судове рішення  
У лютому 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Хмельницького апеляційного суду від              12 січня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.
За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, проте, таких документів до касаційної скарги не долучено.
Скаржник посилається на те, що на підставі пункту третього частини першої статті                          5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору як учасник бойовий дій.
На підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті  12 цього Закону.
Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від           12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17 року щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Так предмет спору у даній справі, а саме: визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, не входить до переліку пільг, передбачених статтею          12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Варто зауважити, що ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).
Оскільки відсутні підстави для звільнення скаржника від сплати судового збору, то розмір судового збору, який підлягає сплаті, слід обчислювати на загальних підставах.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
За правилами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
З позовною заявою, в якій заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру,                ОСОБА_1 звернувся до суду у січні 2020 року
За правилами статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру розмір судового зборку дорівнює 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 грн.
Таким чином, за подання позовної заяви до суду першої інстанції підлягав судовий збір у розмірі 840,80 грн.
За правилами статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою касаційної скарги на рішення суду розмір судового збору дорівнює 200% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, скарги.
Таким чином, за подання касаційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1681,60 грн.
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі/Печерський район/22030102, код ЄДРПОУ: 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд.055)».
На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду оригінал документу, що підтверджує його сплату, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Крім того, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
За правилами пункту 6 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено клопотання особи, яка подає касаційну скаргу.
Так скаржник просить суд скасувати постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Суд касаційної інстанції роз`яснює скаржнику, що в розумінні статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений правом ухвалювати нове судове рішення у разі скасування лише постанови суду апеляційної інстанції, за змістом якої результат розгляду спірних правовідносин такий же, як і результат вирішення спору судом першої інстанції. 
Таким чином, скаржнику необхідно надати виправлену касаційну скаргу, в якій визначити клопотання відповідно до повноважень суду касаційної інстанції.
З таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки оформлена з порушенням вимог статті 392 ЦПК України та за її подання не сплачений судовий збір.
За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ :
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 січня 2021 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                       А. А. Калараш