Справа № 137/728/20
Провадження № 22-ц/801/348/2021
Категорія: 60
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року	Справа № 137/728/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя – доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,
з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області про встановлення факту родинних відносин та визнання заповіту недійсним за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Зайця Б. В. на рішення Літинського районного суду Вінницької області у складі судді Гопкіна П. В. від 30 листопада 2020 року (дата складення повного тексту рішення – 07 грудня 2020 року), –

                                               встановив:

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду цим позовом, за яким просила:
-встановити факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 була її, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сестрою;
-визнати недійсним та скасувати заповіт ОСОБА_3 , посвідчений 28 березня 2019 року секретарем виконавчого комітету Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької, зареєстрований в реєстрі за № 15.
На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дяківці Літниського району Вінницької області померла її сестра ОСОБА_3 . Розбіжності у написанні імен батьків у свідоцтвах про їх народження перешкоджають видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом.
Крім того, при зверненні до Літинської державної нотаріальної контори Вінницької області із заявою про прийняття спадщини вона довідалась про наявність заповіту ОСОБА_3 , за яким усе своє майно вона заповіла ОСОБА_2 . Вказувала, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя не уміла читати та писати, а тому не могла самостійно ознайомитись зі змістом заповіту та його підписати. Вважала, що волевиявлення заповідачки не було вільним і не відповідало її волі.
Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2020 року позов задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була сестрою ОСОБА_1 . В решті позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наданими письмовими доказами та показаннями свідків доведено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відмовляючи у задоволенні вимоги позивачки про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 , посвідченого 28 березня 2019 року секретарем виконавчого комітету Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької, суд першої інстанції визнав недоведеними обставини, на які посилалась позивачка, зазначивши, що довідка про те, що ОСОБА_3 не навчалась в Дяківецькій школі Літинського району Вінницької області не свідчить про те, що вона не вміла читати і писати, інших доказів, які б всказували на відсутність волевиявлення заповідачки немає.
В апеляційній скарзі представник позивачки – адвокат Заєць Б. В., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення в частині, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, скасувати і ухвалити у цій частині нове – про задоволення позову. В частині вимог про встановлення факту родинних відносин рішення суду першої інстанції не оскаржується.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж обставини, що й позовній заяві.
ОСОБА_2  подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без мін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, відповідно до обставин справи та норм матеріального права, які регулюють правовідносини сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Частинами першою – третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка була сестрою ОСОБА_1 . Не дивлячись на розбіжності у написанні імен і по батькові батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у їх свідоцтвах про народження факт їх родинних відносин підтверджено дослідженим судом письмовими доказами та поясненнями свідків. Ця обставина не заперечувалась відповідачем, доводів щодо помилковості рішення суду у цій частині апеляційна скарга не містить.
Згідно із заповітом, посвідченим 28 березня 2019 року секретарем виконавчого комітету Дяковецької сільської ради Вінницької області, ОСОБА_3 усе майно, де б воно не було і з чого б не складалось, на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_2 . Заповіт містить рукописний текст, з якого можна зрозуміти, що він прочитаний особисто ОСОБА_3 та її підпис.
Підставою недійсності правочину є, зокрема відсутність вільного волевиявлення учасника правочину на його укладення, невідповідність змісту правочину внутрішній волі учасника правочину (частина третя статті 203, частина перша статті 215 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України)).
За змістом статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Заповіт має бути підписаний особисто заповідачем.
Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (стаття 1251 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Установивши, що заповіт ОСОБА_3 складено у встановленій законом формі, посвідчений уповноваженою на те посадовою особою та підписаний заповідачкою суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання його недійсним.
Згідно з частинами першою, другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Системний аналіз цих процесуальних норм у взаємозв`язку із приписами частин першої та шостої статті 81 ЦПК України про обов`язок доказування та неприпустимість ґрунтування доказування на припущеннях свідчать про те, що заінтересована особа, яка звертається із позовом про визнання недійсним заповіту повинна на підтвердження відсутності волевиявлення заповідача навести такі докази, які б у сукупності однозначно вказували, що заповідач не мав наміру складати заповіт, або зміст заповіту суперечить його справжньому волевиявленню щодо розпорядження власним майном на випадок смерті.
Жодних доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_3 не мала наміру складати заповіт на ОСОБА_2 у справі не має, а сама лише довідка про те, що вона не відвідувала школу не може бути достатнім і достовірним доказом того, що вона не могла прочитати текст заповіту та поставити підпис у ньому.
Таким чином, доводи апеляційної інстанції не є істотними і зводяться до переоцінки доказів, досліджених та оцінених судом першої інстанції, а відтак не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд, –
                                               постановив:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Зайця Б. В. залишити без задоволення, а рішення Літинського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       (Повний текст судового рішення виготовлено 26 лютого 2021 року)

       Головуючий                                                                О. С. Панасюк

       Судді:                                                                        О. Ю. Береговий

                                                                                               Т. М. Шемета