ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/1092/19                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  12 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Кобаля М.І., Мельничука В.П., при  секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу    Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 травня 2019 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),
ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2018 року № Ф-128647-56 з єдиного соціального внеску на суму 15 819,54 грн.
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску є протиправною, оскільки з 13.02.2014 року право останнього на заняття адвокатською діяльністю зупинено за пунктом 1 частини 1 статті 31 Закону №5076-VI, у вказаний період він не здійснював адвокатську діяльність та не отримував доходу від такої діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у нього як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність.
Рішенням   Київського окружного адміністративного суду від 11 травня 2019 року позов задоволено.
В апеляційній скарзі Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.
Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області зазначає, що з 01.01.2018 року адвокати, що мають статус осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, так і ФОП, які обрали спрощену систему оподаткування (у т.ч. першої групи), мають сплачувати кожного кварталу не менш ніж 2457,18 грн. до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (19 квітня, 19 липня, 19 жовтня, 19 січня). Якщо адвокати мають статус осіб, які здійснюють підприємницькою діяльністю, та фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування (у т.ч. першої групи), не отримують дохід або отримують його у розмірі нижчому ніж мінімальний страховий внесок, то вони зобов`язані сплачувати ЄВ з 01.01.2018 у розмірі 819,06 грн. на місяць тобто 2457,18 грн. за квартал (819,06 х 3 місяці).
Апелянт стверджує, що у зв`язку із наявністю у позивача боргу з єдиного внеску ГУ ДФС у Київській області мала всі передбачені законодавством підстави для винесення спірної вимоги та направлення її на адресу позивача. Оскаржуване рішення відповідає всім вимогам, визначеним Законом №2464 та Інструкцією № 449, як по формі, так і по змісту, а тому підстави для її скасування у судовому порядку були відсутні.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру адвокатів України - Верета Сергій Петрович зареєстрований адвокатом згідно рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 27 від 29 лютого 1996 року. Право на заняття адвокатською діяльністю підтверджується свідоцтвом № 952/10 від 29 лютого 1996 року.
Починаючи з 13 лютого 2014 року адвокатську діяльність позивача зупинено на підставі заяви адвоката у відповідності до вимог пункту 1 частини 1 статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
06.11.2018 року відповідачем сформовано вимогу № Ф -128647-56, із якої слідує, що станом на 06.11.2018 року за позивачем рахується недоїмка зі сплати єдиного внеску в сумі 15 819,54 грн.
Вважаючи вказану вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Так, відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та Законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано  Податковим кодексом України.
За визначенням підпунктом 14.1.226 пункту 14.1  статті 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих … за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб;
Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями  Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VІ), згідно з частинами 2, 3 статті 9 якого, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього    Закону    нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим  Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього    Закону    нараховується єдиний внесок.
Відповідно до частини 8 статті 9 Закону №2464-VІ Платники єдиного внеску, зазначені у  пунктах 4,  5  та  5-1  частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. 
Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у  пунктах 4  і  5  частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7  Закону № 2464-VІ, єдиний внесок нараховується   для платників, зазначених у  пунктах 4  (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування),  5  та  5-1  частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Водночас, перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано  статтею 4 Закону № 2464-VІ.
Так, особи, які провадять в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно з пунктом 5 частини 1  статті 4 Закону № 2464-VІ  до платників єдиного внеску.
Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.
Питання зайняття адвокатською діяльністю регулюються  Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI), згідно зі статтею 13 якого, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Відповідно до пункту 1 частини 1  статті 31 Закону № 5076-VI, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності. Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (пункт 1 частини 3 статті 31 Закону № 5076-VI).
Виходячи зі змісту частин 5, 6  статті 31 Закону № 5076-VI протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.
Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього    Закону    набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України (частина 1  статті 17 Закону № 5076-VI).
Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.
Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру адвокатів України право позивача на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно з пунктом 1 частини 1  статті 31 Закону № 5076-VI  13.02.2014 року на підставі заяви позивача від 13.02.2014 року.
Судом попередньої інстанції встановлено, та апелянтом не спростовується, що з 13.02.2014 року позивач не здійснював адвокатської діяльності та не отримував доходу від такої діяльності, оскільки не мав усіх визначених  законом  підстав для здійснення адвокатської діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у нього як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.
Разом з тим, ані  ПК України, ані  Законом № 2464-VІ  не врегулювано особливості сплати грошових зобов`язань самозайнятою особою у разі зупинення останньою такої діяльності, колегія суддів зазначає, що з практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява № 39766/05), «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та №37943/06), які відповідно до  статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  підлягають застосуванню судами як джерела права.
Правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного Суду від 05 листопада 2018 року у справі  №820/1538/17.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про безпідставність оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки).
Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 травня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та в силу пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

суддя                                        М.І.Кобаль

суддя                                        В.П.Мельничук