ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" січня 2021 р.           Справа№ 910/5747/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко А.І.
суддів:            Скрипки  І.М. 
          Михальської Ю.Б. 
 
секретар судового засідання: Бендюг І.В.,
за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 26.01.2021,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові інтегровані системи автоматизації"
на рішення Господарського суду міста Києва
від 06.08.2020 (повне рішення складено 17.08.2020)
у справі №910/5747/20 (суддя Щербакова С.О.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові інтегровані системи автоматизації"
до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
про визнання недійсним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Нові інтегровані системи автоматизації" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 16.10.2019 №60-69-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі №78/60/83-рп/к.19.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення є незаконним та необґрунтованим внаслідок неповного з`ясування та доведення обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 у справі №910/5747/20 у задоволенні позову відмовлено.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду із пропущенням присічного строку на оскарження рішення Відділення, що є безумовною підставою для відмови у позові, без дослідження судом інших обставин справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів 

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нові інтегровані системи автоматизації" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить рішення скасувати повністю і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи тим, що оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, скаржник зазначає, що звертаючись до суду повторно, з позовом у даній справі, позивач одночасно подав до суду заяву про поновлення строку звернення до господарського суду, в якій вказав обставини, з якими пов`язує поважність причин пропуску такого строку, а саме: позивачем було оскаржено ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі №910/15330/19 про залишення позову без розгляду та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 у справі №910/15330/19, після оскарження 14.04.2020 було винесено постанову Верховного Суду. Однак, як стверджує апелянт, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не зазначив, що з повторно поданою позовною заявою до суду надійшла заява ТОВ «Нові інтегровані системи автоматизації» про поновлення строку звернення до господарського суду та не дослідив вказані обставини.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

У поданому відзиві, Північне міжобласне територіальне відділення АМКУ заперечує проти викладених доводів апеляційної скарги та вважає рішення суду законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові інтегровані системи автоматизації" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 у справі №910/5747/20 - без змін. Так, відповідач зазначає, що у оскаржуваному Рішенні Відділення АМКУ № 60/69-р/к було зазначено про двомісячний строк сплати штрафу з дня одержання рішення, а також двомісячний строк його оскарження до Господарського суду міста Києва. Тобто, позивач будучи обізнаним (щонайменше з 21.10.2019 дня отримання копії рішення № 60/69-р/к) про можливість його оскарження до господарського суду протягом двох місяців, своїм правом у встановленому порядку вчасно не скористалося. За доводами відповідача, оскільки матеріалами справи було доведено, що позивач звернувся до суду із позовною заявою (вих. №23-04/1/20) від 23.04.2020 із пропущенням присічного строку на оскарження рішення № 60/69-р/к, судом першої інстанції було законно та обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову без дослідження інших обставин справи.

Явка представників у судове засідання 

В судове засідання 26.10.2020 представники сторін не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що учасники у справі належним чином повідомлені про місце, дату і час судового розгляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень позивачу та відповідачу.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).
Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). 
З огляду на викладене, а також враховуючи те, що явка представників учасників справи в судові засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представників сторін, оскільки останні не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 42 ГПК України.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 16.10.2019 адміністративною колегією Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення № 60/69-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", яким визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Нові інтегровані системи автоматизації" вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлений головою Відділення строк.
За порушення, вказане в пункті 1 резолютивної частини рішення Відділення, накладено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Нові інтегровані системи автоматизації" штраф у розмірі 68 000, 00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нові інтегровані системи автоматизації"  зазначає, що у відповідача не було жодних фактичних та правових підстав для винесення оскаржуваного рішення, оскільки вимога № 60-02/3339 від 10.06.2019 була направлена відповідачем без передбачених законодавством підстав, остання не містить посилання на підстави, з яких вимагається надання зазначеної у вимозі інформації.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.
Положеннями частини 1 статті 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.
Згідно зі статтею 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель; проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.
Приписами статті 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів. 
Відповідно до статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження, зокрема: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.
Згідно з частиною 1 статті 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.
Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2019 адміністративною колегією Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення № 60/69-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".
Положеннями статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.
Отже, приписами вищевказаної норми передбачено строк оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України, який не може бути відновлено. 
Судом встановлено, що копія оскаржуваного рішення була надіслана позивачу на адресу: вул. Архітектора Вербицького, 1, м. Київ, 02091 супровідним листом від 17.10.2019 №60-02/5911 "Про направлення копії рішення".
Матеріалами справи підтверджено, що позивач за вищезазначеною адресою отримав рішення Відділення 21.10.2019, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (№ 0303508875935), копії вказаних доказів містяться в матеріалах справи.
Таким чином, приймаючи до уваги зазначене вище, двомісячний строк з дня одержання позивачем рішення для його оскарження сплинув 21.12.2019.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення Адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України  від 16.10.2019 №60-69-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі №78/60/83-рп/к.19. Проте ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі № 910/15330/19, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 та постановою Верховного Суду від 14.04.2020, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові інтегровані системи автоматизації" залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України. 
Слід зазначити, що відповідно до приписів частини 4 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
Тобто, після залишення позову без розгляду повторне звернення з вказаним позовом здійснюється в загальному порядку та має відповідати строкам оскарження, визначеними частиною 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", тобто у двомісячний строк з дня одержання рішення органу Антимонопольного комітету України.
Як вбачається з матеріалів справи, вдруге, тобто вже з даним позовом, позивач звернувся до суду лише 24.04.2020 (згідно накладної Укрпошти на поштовому конверті, в якому було надіслано позовну заяву до суду), тобто з пропуском встановленого статтею 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" двохмісячного строку на оскарження.
Водночас, разом з позовною заявою, Товариством з обмеженою відповідальністю "Нові інтегровані системи автоматизації" було подано заяву про поновлення строку звернення до господарського суду, у якій позивач просив визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк. Клопотання обґрунтовано обставинами залишення попередньо поданого позову без розгляду ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі № 910/15330/19.
Однак, залишення судом первісно поданої позовної заяви без розгляду (згідно з приписами частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України), не зупиняє перебігу присічного двомісячного строку, передбаченого частиною першою статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції".
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 922/4646/18.
У застосуванні припису частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також частини другої статті 47 цього Закону слід враховувати, що за цими приписами, передбачені ними строки оскарження рішень органу Антимонопольного комітету України не може бути відновлено.
Таким чином, зазначені строки є присічними. Встановлена Цивільним кодексом України позовна давність до відповідних правовідносин не застосовується, так само як і в оскарженні розпоряджень Антимонопольного комітету України та його органів.
Закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.
Верховний Суд у своїй постанові від 13.02.2018 у справі № 922/4646/16 також зазначив, що строки оскарження рішень органів Комітету є присічними та відновленню не підлягають. Пропуск встановленого частиною першою статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" двомісячного присічного строку є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення органу Комітету.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 13.11.2018 у справі № 922/327/18 зазначив, що строки оскарження рішень органу Антимонопольного комітету України є присічними та відновленню не підлягають. Закінчення присічного строку, незалежно від причини його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України та його органів, при цьому на спірні правовідносини не поширюють свою дію приписи статті 257 Цивільного кодексу України та положення про загальну позовну давність.
Отже, строк, встановлений статтею 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" є присічним і закінчення такого строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.
З огляду на зазначене, посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не дослідив обставини, викладені у заяві про поновлення строку звернення до господарського суду, визнаються колегіє суддів необґрунтованими та спростовуються вищенаведеним.
Враховуючи, що позивач пропустив двомісячний строк для оскарження рішення адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 16.10.2019 №60-69-р/к  у справі №78/60/83-рп/к.19, а пропущений строк не може бути відновлено, оскільки він є присікальним, відповідно у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити.
Таким чином, судом не можуть братися до уваги доводи позивача, з приводу незаконності та/або необґрунтованості оскаржуваного рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", закінчення зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.
Матеріалами справи доведено, що позивач звернувся до суду із пропущенням присічного строку на оскарження рішення Відділення, що є безумовною підставою для відмови у позові, без дослідження судом інших обставин справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті  його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 у справі №910/5747/20 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові інтегровані системи автоматизації" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 у справі №910/5747/20 залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 у справі №910/5747/20 залишити без змін. 
Матеріали справи № 910/5747/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченими статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 16.03.2021.

Головуючий суддя                                                            А.І. Тищенко 

Судді                                                                                І.М. Скрипка

                                                                                Ю.Б. Михальська