П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/5489/20	
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Зуєвої Л.Є.,
суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши  в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну  скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на  рішення Миколаївського окружного адміністративного суду  від 29 січня 2021 року у справі  за позовом  Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до  Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)  про скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

У   листопаді 2020   року позивач  звернувся до суду з   позовом до відповідача та просив  скасувати постанову відповідача від 17.11.2020 року ВП № 62934641 про накладення штрафу у розмірі 5 100,0 грн.
Рішенням  Миколаївського окружного адміністративного суду  від 29 січня                 2021  року, ухваленого  в порядку письмового провадження  у м. Миколаєві у задоволенні позову  відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким   позов задовольнити. Доводами апеляційної скарги  зазначено,  що  відповідно до п. 3 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 440 (надалі - Порядок №440), рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходження боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Боржник (позивач у справі) знаходиться за адресою м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, що територіально відноситься до Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Позивач посилається на норму п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року           № 1404-VIII     (надалі – Закон № 1404),  згідно якої виконавчий документ, який пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю, повертається стягувачу. Таким чином, на думку позивача, виконавчий документ у справі № 2-а-664/2011 не підлягає виконанню відповідачем. Окрім того, позивач посилається на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2018 року у справі № 405/3663/13-а, згідно якого невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. За такого, застосування штрафу відповідно до ст. 75 Закону № 1404 є протиправним.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем до суду не надано.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2021 року   відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області  та справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні  в приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду у залі судового засідання №3 на  24.03.2021 р. о 15:30.
Згідно ч.7 ст.287 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.
З урахуванням скорочених строків розгляду  справ зазначеної категорії встановлених ст..287 КАС України,  колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження без участі сторін у справі, які були повідомленні належним          чином.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю;            2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів  дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено,  21.08.2020 року Корабельним районним судом м. Миколаєва виданий виконавчий лист № 2-а-664/2011 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити нарахування та забезпечити виплату ОСОБА_1 щомісячної соціальної допомоги як дитині війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", з 26.05.2010 року по 31.12.2010 року, з урахуванням раніше проведених виплат за вказаний період.
03.09.2020 року головним державним виконавцем Сазоновим Д.К. за вищезазначеним виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 62934641 (а. с. 11).
Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем надано ГУ ПФУ в Миколаївській області строк 10 днів для добровільного виконання рішення суду.
17.09.2020 року ГУ ПФУ в Миколаївській області листом повідомило державного виконавця, що на виконання рішення суду ним проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Загальна сума доплати складає 1 186,65 грн. 
Суд встановив, що згідно позиції позивача  виплати нарахованої пенсії   відповідно до п. 3 Розділу ІІ Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 року № 4901 (надалі - Закон № 4901), виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною 1 статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною 1 статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення. Закон № 4901 набрав чинності 01.01.2013 року. З метою реалізації пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону, Кабінетом Міністрів України 03.09.2014 року за  № 440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, який визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених п. 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 4901, інвентаризації та погашення заборгованості за ними. Згідно п. 3 Порядку № 440, рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходження боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. З наведеного слідує, що виплата пенсії ОСОБА_1 , нарахованої на виконання рішення суду, має проводитися за місцезнаходженням ГУ ПФУ в Миколаївській області відповідно до Порядку № 440 (а. с. 12).
17.11.2020 року головним державним виконавцем Сазоновим Д.К. винесена постанова про накладення штрафу на боржника - ГУ ПФУ в Миколаївській області в розмірі                              5 100,0 грн. за невиконання виконавчого документу в частині виплати коштів у сумі               1 186,65 грн. (а. с. 5).
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що  ГУ ПФУ в Миколаївській області рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від           17.06.2011 року у справі № 2-а-664/2011 не виконано. Також, суд зазначив, що правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.01.2018 року у справі №405/3663/13-а, не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки у постанові Верховного Суду мова йшла про відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів у боржника, оскільки в даній же справі, позивач не повідомляв державного виконавця та суд, що в нього відсутні фінансові можливості виплатити   ОСОБА_1 нараховану пенсію в розмірі 1 186,65 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено перелік документів, що підлягають примусовому виконанню, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.
Отже, правовою підставою для відкриття виконавчого провадження, зокрема є виконавчий документ, виданий на підставі та на виконання рішення суду.
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч.6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Частиною 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
З огляду на викладене,  визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є невиконання рішення суду без поважних причин.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Колегією суддів встановлено, що рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 17.06.2011 року на відповідача покладено обов`язок здійснити нарахування та забезпечити виплату ОСОБА_1 щомісячної соціальної допомоги як дитині війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", з 26.05.2010 року по 31.12.2010 року, з урахуванням проведених виплат за вказаний період, зазначене рішення обов`язкове для виконання ГУ ПФУ в Миколаївській області та мало бути виконано боржником у строк, визначений державним виконавцем.
Під виконанням судового рішення у даному випадку необхідно розуміти обрахунок суми недоотриманої ОСОБА_1 пенсії за певний період, а також її виплату.
Таким чином, повним фактичним виконанням рішенням суду у справі                               № 2-а-664/2011 є не лише нарахування ОСОБА_1 суми недоотриманої нею пенсії, а й перерахування зазначеної суми на рахунок пенсіонера через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, або за місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій.
В даному випадку, боржник (позивач у справі) зазначеного не здійснив, нараховану ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії не виплатив. Зазначений факт позивач не заперечує, ні у позовній заяві, ні в апеляційній скарзі та  ні у листі від 17.09.2020 року, направленому на адресу державного виконавця.
Таким чином,   ГУ ПФУ в Миколаївській області рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17.06.2011 року у справі № 2-а-664/2011 виконано не було.
Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що   Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не є належним органом виконання судового рішення, проте  такі доводи  не є  поважною причиною невиконання судового рішення, разом з тим постанову про відкриття виконавчого провадження позивачем в судовому порядку з зазначених підстав оскаржено не             було.
Тому, доводи апелянта   про невідповідність сторони виконавчого  провадження  як  органу державної виконавчої служби, який відкрив виконавче провадження та здійснює примусове виконання судового рішення, не стосуються предмету спору, а тому судовою колегією не приймаються.
Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо відсутності   відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів у боржника на виконання рішення суду, оскільки  позивач не повідомляв державного виконавця про  відсутність  фінансової можливості виплатити ОСОБА_1 нараховану пенсію в розмірі              1 186,65 грн.
За таких обставин, судом першої інстанції вірно зазначено про відсутність  підстав  для посилання на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від             24.01.2018  року у справі № 405/3663/13-а.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно  положень  ч. 1 ст. 46 Конституції України   громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Право на пенсію включається в поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція «майна» у розумінні статті 1 Першого протоколу  до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні  речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші  права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом  власності», а відтак і «майном» (щодо прийнятності заяви у справі Broniowski v. Poland, заява № 31443/96, пункт 98, «Сук проти України», заява № 10972/05, пункт  22).
Юридична природа соціальних виплат, в тому числі пенсій, розглядається ЄСПЛ не  лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту "законних  очікувань" (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal  certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави та  верховенства права.
Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України “Про виконавче провадження”.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства. Одним з головних чинників реалізації покладеного на адміністративні суди завдання та ефективного захисту є безумовне виконання судових рішень. Саме виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Разом з тим, як  вбачається з матеріалів справи,  рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 17.06.2011 року на відповідача покладено обов`язок здійснити нарахування та забезпечити виплату ОСОБА_1 щомісячної соціальної допомоги як дитині війни  за період  з 26.05.2010 року по 31.12.2010 року.
Судова колегія звертає увагу, що в даному випадку йде мова про невиконання судового рішення 2011 року, яке набуло чинності після перегляду справи в апеляційному порядку та  прийняття Одеським апеляційним  адміністративним судом ухвали  від 21.05.2013 року.
Тобто,  з моменту встановлення порушення прав ОСОБА_1 минуло вже  8 років,  згідно розрахунків наданих відповідачем сума заборгованості складає 1186,65 грн.
ГУ ПФУ в Миколаївській області впродовж  тривалого часу не виконувало  в добровільному  та примусовому  порядку  рішення суду  в частині сплати заборгованості ОСОБА_1 у розмірі 1186,65 грн.,  мотивуючи свої дії тим, що вони виконали  рішення суду в межах своїх повноважень, а відсутність  фінансового забезпечення та відсутність коштів не може вважатися невиконанням судового рішення. При  цьому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області  сплачено  за   подачу позовної заяви та апеляційної скарги  судовий збір у розірі  5255 грн., що є значно більше суми заборгованості по виконанню рішення суду, яка складає 1186,65 грн.
Таким чином, на підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення   суду першої інстанції  ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області  – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду  від 29 січня 2021 року – залишити без змін.
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя:                                                                                          Л.Є. Зуєва  

Суддя:                                                                                                             М.П. Коваль  

Суддя:                                                                                                             О.О. Кравець