Ухвала 
17 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 752/11686/18
провадження № 61-18741св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першоїсудової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого -Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), 
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В., 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом  ОСОБА_1  до товариства з обмеженою відповідальністю «А-Мега Авто» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
ВСТАНОВИВ:
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «А-Мега Авто» (далі - 
ТОВ «А-Мега Авто») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з окремим позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26 листопада 
2018 року вищевказані справи було об`єднано в одне провадження.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 березня 
2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «А-Мега Авто» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 85 490,26 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2019 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 березня 2019 року залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 18 327,20 грн. 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року касаційну скаргу  ОСОБА_1  задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року у частині вирішення позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також у частині стягнення судового збору скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення.
Позов  ОСОБА_1  до ТОВ «А-Мега Авто» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.
Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади начальника юридичного відділу ТОВ «А-Мега Авто» відповідно до пункту 1 частини першої 
статті 36 КЗпП України з 07 травня 2018 року на 28 травня 2018 року.
В іншій частині позовних вимог  ОСОБА_1 до ТОВ «А-Мега Авто» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.
Змінено постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року у частині стягнення з ОСОБА_1 у дохід держави судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, визначено суму судового збору, яка підлягає стягненню з позивача, у розмірі 7 812,04 грн.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року заяву 
 ОСОБА_1  про виправлення описки задоволено. Виправлено допущену у мотивувальній частині, а також четвертому абзаці резолютивної частини постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року описку, змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади начальника юридичного відділу ТОВ «А-Мега Авто» відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України з 07 травня 2018 року на 29 травня 2018 року. 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, посилаючись на те, що враховуючи часткове задоволення позову, необхідно компенсувати позивачці половину суми понесених нею судових витрат, змінивши розмір стягнутого з неї в дохід держави судового збору з 7 814,04 грн на 3 906,02 грн, та стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 3 906,02 грн. 
Вивчивши доводи заяви, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У відповідності до частини першої, другої, шостої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За змістом пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати 
та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів 
про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 
(або за час затримки видачі трудової книжки) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.
Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати 
Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18). 
Ураховуючи те, що постановою Верховного Суду від 08 липня 2020 року змінено судові рішення у частині вирішення позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з ОСОБА_1 у дохід держави належить до стягнення судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги за заявленою позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у задоволенні якої було відмовлено. Розрахунок суми судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 у дохід держави за подання позовної заяви та апеляційної скарги, наведено у тесті постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року. Отже Верховним Судом при ухваленні вказаної постанови вирішено питання про розподіл судових витрат.
З урахуванням вищевказаного, доводи заяви ОСОБА_1 є необґрунтованими, підстави для ухвалення додаткового рішення відсутні.
Керуючись статтями 141, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у прийнятті за заявою  ОСОБА_1 додаткового судового рішення у справі за позовом  ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «А-Мега Авто» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                          Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                     О. М. Осіян
 
                                                                                                                  Н. Ю. Сакара 
 
        С. Ф. Хопта
 
        В. В. Шипович