28.01.21
33/812/39/21
Єдиний унікальний номер судової справи: 490/6356/20 Головуючий суду І інстанції - суддя Скрипченко С.М.
Номер провадження: 33/812/39/21 Головуючий суддя апеляційного суду - Крамаренко Т.В. 
Категорія:  ч.1 ст.130КУпАП 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2021 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Крамаренко Т.В.,
із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М., 
захисника ОСОБА_1 – адвоката Клюєвої Ірини Станіславівни,
розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого у Акціонерному товаристві «Миколаївобленерго», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 531568 від 07 вересня 2020 року, о 21 год. 30 хв. 07 вересня 2020 року водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ЗАЗ 1102, номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Героїв України в районі буд. 55 в м. Миколаєві, перебував в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено висновком КНП «МОЦПЗ» Миколаївської обласної ради № 1268 від 07 вересня 2020 року, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 
Зазначає, що норма ст. 130 КУпАП з 1 липня 2020 року не передбачає відповідальності водіїв за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а тому вважає, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 130 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Звертає увагу на те, що на момент складання протоколу, водієм він не був, оскільки не керував транспортним засобом, а знаходився поряд з ним та вже потім сів у нього. В цей момент під`їхали співробітники патрульної поліції, почали наполягати на проходженні медичного огляду та складати протокол про вчинення адміністративного правопорушення.
Стверджує, що працівниками патрульної поліції був порушений порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим він вважається недійсним, а протокол недопустимим доказом вини апелянта.
Наголошує на тому, що співробітником поліції не проведено огляд на стан сп`яніння в присутності двох свідків та за допомогою спеціальних технічних засобів, протокол про адміністративне правопорушення підписаний лише одним свідком. Крім того, його не було проінформовано про порядок застосування спеціального технічного засобу.
Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 – адвоката Клюєвої І.С. на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.
Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України ( ст. 246 КУпАП).
Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин (ст. 248 КУпАП).
Відповідно до ч.1 ст. 249 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.
Згідно ст. 280 КУпАП Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суддя першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, за обставин, викладених в оскаржуваній постанові суду.
З вказаним висновком суд апеляційної інстанції погоджується в повному обсязі.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається з даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 531568 від 07 вересня 2020 року, о 21 год. 30 хв. 07 вересня 2020 року водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ЗАЗ 1102, номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Героїв України в районі буд. 55 в м. Миколаєві, перебував в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено висновком КНП «МОЦПЗ» Миколаївської обласної ради № 1268 від 07 вересня 2020 року, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.1).
Правила дорожнього руху України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил (п. 1.1).
Відповідно до п.1.10 вказаних Правил водієм визнається особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
За вимогами п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п.2,3,6,7 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.  Ознаками алкогольного сп`яніння є:  запах алкоголю з порожнини рота;  порушення координації рухів;  порушення мови;  виражене тремтіння пальців рук;  різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;  поведінка, що не відповідає обстановці.
Огляд на стан сп`яніння проводиться:  поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі – спеціальні технічні засоби);  лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я).
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 531568 від 07 вересня 2020 року вбачається, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки в присутності двох свідків відмовився, однак погодився пройти такий огляд в медичному закладі.
Також, матеріали справи містять пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до яких, 07 вересня 2020 року о 21 год. 53 хв. їх було запрошено у якості свідків при складанні протоколу за ст. 130 КУпАП відносно водія ОСОБА_1 . З пояснень свідків вбачається, що в їх присутності вказаний водій на вимогу працівника поліції відмовився від проходження медичного огляду у встановленому Законом порядку за допомогою приладу «ДРАГЕР», але погодився пройти медичний огляд у лікаря нарколога для визначення стану сп`яніння, про що вони засвідчили своїми підписами у протоколі серія ДПР18 № 531568.
Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився 07 вересня 2020 року о 22 год. 20 хв. лікарем - наркологом КНП «МОЦПЗ» Миколаївської обласної ради ОСОБА_4 , про що було складено висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до вказаного висновку ОСОБА_1 07 вересня 2020 року о 22 год. 20 хв. перебував у стані алкогольного сп`яніння. Зазначений висновок ОСОБА_1 підписано особисто без будь – яких зауважень (а.с.5).
Факт проходження водієм ОСОБА_1 медичного огляду в КНП «МОЦПЗ» Миколаївської обласної ради також підтверджено відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції (а.с.6).
Вказані докази свідчать про те, що водій ОСОБА_1 в порушення пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, керував транспортним засобом 07 вересня 2020 року о 21год. 30 хв. в стані алкогольного сп`яніння, тобто суддя першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
При накладенні стягнення на ОСОБА_1 визначенні його виду та розміру, суддею першої інстанції дотримані загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення, визначені статтею 33 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що норма ст. 130 КУпАП з 1 липня 2020 року не передбачає відповідальності водіїв за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Так, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Після набрання чинності зазначеним Законом, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, було виключено з частин першої та третьої статті 130 КУпАП та закріплено у статті 286-1 КК України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». 
Статтею 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення. 
Слід зазначити, що близькі за змістом положення містяться у частині другій статті 4 КК України (найбільш близької галузі права), відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої статті 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
В теорії права виділяють три види дії нормативно- правового акта: 1) пряма дія; 2) зворотна (ретроактивна) дія; 3) переживаюча (ультраактивна) дія.
Переживаюча (ультраактивна) дія означає, що окремі положення нормативно-правового акту продовжують свою дію навіть після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акта чи зміни відповідної його частини. Зокрема, ультраактивність має місце тоді, коли приписи нормативно-правового акта, який діяв раніше, поширюються на не реалізовані або не припинені на момент втрати ним чинності правовідносини, оскільки дія акта, який вводиться замість діючого раніше, поширюється лише на нові правовідносини, що виникнуть після набрання ним чинності.
Виходячи із цих положень до осіб, які після 01 липня 2020 року вчинили керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, має бути застосовано закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.
У свою чергу, стаття 8 КУпАП передбачає, що закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Виходячи із зазначених положень особи, які після 01 липня 2020 року вчинили керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, не можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності за статтею 286-1 КК України, адже Законом було посилено юридичну відповідальність і замість адміністративної відповідальності було передбачено кримінальну відповідальність, яка є найбільш суворою за змістом державного примусу та правовими наслідками.
Відсутня в такому випадку і підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена пунктом 6 частини першої статті 247 КУпАП, яка передбачає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки в цьому пункті йдеться про випадки скасування акту, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до статті 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.
Частина 1 ст. 130 КУпАП на офіційному сайті Верховної Ради на даний час дійсно викладена в редакції Закону № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року без врахування положень Закону № 720-IX від 17 червня 2020 року, який вніс зміни до Закону № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року. Проте цей факт сам по собі не впливає на кваліфікацію осіб, які вчинили адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП після 03 липня 2020 року.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що на момент складання протоколу, ОСОБА_1 водієм не був, оскільки не керував транспортним засобом, а знаходився поряд з ним та вже потім сів у нього, є безпідставними та свідчать про намагання ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності.
Так, відповідно до копії протоколу серії ДПР18 № 531661 від 07 вересня 2020 року, яка міститься в матеріалах справи, 07 вересня 2020 року о 21 год. 30 хв. в м. Миколаєві по просп. Героїв України, 55, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «ЗАЗ 1102», р.н. НОМЕР_1 , був неуважний та в порушення вимог п.п. 2.3, 13.1 ПДР України, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Volvo", р.н. НОМЕР_2 , з напівпричепом "ECK ST 3LN", під керуванням водія ОСОБА_5 , який зупинився попереду. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Вказані обставини також встановлені судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення № 490/6355/20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Крім того, як вбачається з постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2020 року, розміщеної на офіційному сайті Єдиний державний реєстр судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/93140200, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що працівниками патрульної поліції був порушений порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим він вважається недійсним, а протокол недопустимим доказом вини апелянта, а також про те, що співробітником поліції не проведено огляд на стан сп`яніння в присутності двох свідків та за допомогою спеціальних технічних засобів, протокол про адміністративне правопорушення підписаний лише одним свідком, на увагу суду не заслуговують, оскільки істотних порушень співробітниками поліції при оформленні відносно ОСОБА_1 матеріалів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП положень ст. 256 КУпАП, а також Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, судом апеляційної інстанції не встановлено.
До того ж, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних доказів щодо протиправності дій працівників поліції, зокрема на час зупинки та складання протоколу щодо оскарження таких дій та його результатів.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Зазначені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову про вчинення визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП України відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
За таких обставин, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття справи за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом не встановлено, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 листопада травня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1  визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду Т.В. Крамаренко