СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2021 р.                                      Справа № 22б/5014/2595/2012(12/83б)  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В.,
при секретарі судового засідання Семенові О.Є.
За участю представників сторін:
від апелянта: не з`явились;
від ОСОБА_1 : Безрода Р.С., ордер АА №1076117 від  26.01.2021; 
від кредиторів: не з`явились;
розпорядник майна: не з`явився;
Розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Фелікс",                     м. Сорокине, Луганська область, (вх. №3381 Л/2),
на ухвалу  Господарського  суду  Луганської області  від  10.11.2020  (повний текст складено 18.11.2020) у справі №22б/5014/2595/2012(12/83б) (суддя              Ковалінас М.Ю.), 
за заявою кредитора Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, смт. Марківка, Луганська область,
до боржника Закритого акціонерного товариства "Чарівне дійво",                           м. Довжанськ, Луганська область,
про банкрутство,
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 10.11.2020 у справі №22б/5014/2595/2012(12/83б) задоволено клопотання колишнього розпорядника майна боржника Гапоненка Р.І. (вих. №02-12/1640  від 19.03.2019) про стягнення на його користь основної грошової винагороди розпорядника майна Закритого акціонерного товариства "Чарівне дійво" (надалі – ЗАТ "Чарівне дійво") за період з 27.06.2017 по 28.02.2019 на загальну суму 145297,32 грн. та відшкодування витрат понесених ним за виконання повноважень розпорядника майна ЗАТ "Чарівне дійво" за період з 27.06.2017 по 28.02.2019 на загальну суму 4646,65 грн., за рахунок кредиторів за реєстром вимог кредиторів у справі №22б/5014/2595/2012(-12/83б) про банкрутство ЗАТ "Чарівне дійво", пропорційно визнаним судом вимогам кредиторів,  з урахуванням уточнюючої заяви (вих. №02-12/157-1 від 16.06.2020) до клопотання про стягнення сум грошової винагороди та відшкодування витрат розпорядника майна.
Стягнуто на користь Гапоненка Р.І. з кредиторів у справі  №22б/5014/2595/2012(-12/83б) про банкрутство ЗАТ "Чарівне дійво", пропорційно визнаним судом вимогам кредиторів за реєстром,  а саме  з наступних кредиторів:
- Приватного підприємства "Фелікс" - 128006,93 грн. основної грошової винагороди арбітражного керуючого та 4093,69 грн. - витрат понесених у ході процедури розпорядження майном ЗАТ "Чарівне дійво", всього 132100,62 грн.;
          - Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області - 3966,61 грн. основної грошової винагороди арбітражного керуючого та 126,85 грн. - витрат понесених у ході процедури розпорядження майном ЗАТ "Чарівне дійво", всього 4093,46 грн.;
          - Марківського районного центру зайнятості - 1961,51 грн. основної грошової винагороди арбітражного керуючого та 62,72 грн. - витрат понесених у ході процедури розпорядження майном ЗАТ "Чарівне дійво", всього 2024,23 грн.;
- Головного управління ДПС у Луганській області - 10461,40 грн. основної грошової винагороди арбітражного керуючого та 334,55 грн. - витрат понесених у ході процедури розпорядження майном ЗАТ "Чарівне дійво", всього 10795,95 грн.;
- Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області - 900,84 грн. основної грошової винагороди арбітражного керуючого та 28,80 грн. - витрат понесених у ході процедури розпорядження майном ЗАТ "Чарівне дійво", всього  929,64 грн.
Не погодившись із вищевказаною ухвалою, кредитор - Приватне підприємство "Фелікс" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 10.11.2020  у справі №22б/5014/2595/2012(12/83б) в частині задоволення  клопотання Гапоненка Р.І. (вих. №02-12/1640 від 19.03.2019) про стягнення на його користь  основної грошової винагороди розпорядника майна ЗАТ "Чарівне дійво" за період з 27.06.2017 по 28.02.2019 на загальну суму 145297,32 грн. та  відшкодування витрат понесених ним за виконання повноважень розпорядника майна ЗАТ "Чарівне дійво"  за період з 27.06.2017 по 28.02.2019 на загальну суму 4646,65 грн., за рахунок кредиторів за реєстром вимог кредиторів у справі №22б/5014/2595/2012(12/83б) про банкрутство ЗАТ "Чарівне дійво", пропорційно визнаним судом вимогам кредиторів, а також стягнення з кредиторів цих сум, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким клопотання Гапоненка Р.І. (вих. №02-12/1640 від 19.03.2019) повернути заявнику, а провадження за клопотанням ОСОБА_1 закрити. 
Одночасно апелянт просив зупинити дію ухвали Господарського суду Луганської області від 10.11.2020 у справі №22б/5014/2595/2012(12/83б) в зазначеній частині.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявник посилається на порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду обставинам справи. 
В обґрунтування своїх доводів, скаржник зазначає наступне:
- Судом першої інстанції не надано належної правової оцінки процесуальному статусу сторін, зокрема, тому, що ОСОБА_1 з моменту відсторонення його від виконання обов`язків розпорядника майна боржника (з 21.03.2019) не є ані стороною, ані учасником провадження у справі про банкрутство ЗАТ "Чарівне дійво"; 
- Враховуючи, що ОСОБА_1 не є стороною та учасником провадження у даній справі, та, відповідно, у даному випадку як фізична особа заявляє вимоги про стягнення грошових коштів з юридичних осіб, судом першої інстанції: по-перше, не було враховано суб`єктний склад сторін у спірних правовідносинах, а також неправильно застосовано положення ст.ст. 12, 14 ГПК України, якими передбачено необхідність розгляду відповідного спору саме за правилами позовного провадження; по-друге, судом не встановлено до юрисдикції якого суду відноситься розгляд таких вимог;
- Апелянт доводить, що у даному випадку окремий позов ОСОБА_1 не заявлявся, судовий збір за подання відповідних вимог не сплачувався, в той час як мало місце лише "клопотання", яке подано з порушенням правил процесуального законодавства, а саме: зазначене клопотання ОСОБА_1 не надсилалось на адресу кредиторів, а суд першої інстанції, необґрунтовано відмовивши ПП "Фелікс" своєю ухвалою від 01.08.2019 у задоволенні клопотання про зобов`язання         ОСОБА_1 про його надсилання на адресу кредитора, тим самим позбавив ПП "Фелікс" можливості ознайомитись із змістом доводів і вимог ОСОБА_1 та як наслідок належним чином реалізувати свої процесуальні права;
- Також апелянт посилається на порушення місцевим судом вимог ст. 20 ГПК України відносно поширення юрисдикції господарського суду на розгляд вимог фізичної особи ОСОБА_1 до юридичних осіб, зокрема ПП "Фелікс", про стягнення грошових коштів, а також на недотримання судом норм ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства щодо можливості розгляду господарським судом справ, стороною в яких є боржник (як позивач, так і відповідач), які мають вирішуватись у позовному провадженні; За твердженням апелянта, спірні правовідносини між ОСОБА_1 та ПП "Фелікс" підлягали вирішенню саме в порядку цивільного судочинства;
- Крім того, як вказує заявник апеляційної скарги Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", положення якого були чинні станом на момент звернення ОСОБА_1 до суду першої інстанції із відповідним клопотанням, не було передбачено право арбітражного керуючого (розпорядника майна) звертатись до господарського суду з клопотанням про стягнення грошових сум з конкурсного кредитора, в той час як і у господарського суду була відсутня компетенція приймати таке клопотання до розгляду; З наведених підстав, на думку апелянта, прийняття вищевказаного клопотання до розгляду було здійснено судом з перевищенням наданих йому законом повноважень, а тому таке процесуальне рішення є протиправним;
- Враховуючи, що нормами Кодексу України з процедур банкрутства (ст.ст. 35 – 49 цього Кодексу) визначено вичерпний перелік ухвал, які господарський суд може постановити у справі про банкрутство, і рішення з такого питання як "стягнення грошової винагороди розпорядника майна" цим Кодексом не передбачено, господарський суд першої інстанції діяв не як "суд, встановлений законом"; На підтвердження своєї правової позиції апелянт посилається на практику Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду стосовно оскарження ухвал слідчого судді (нібито за аналогією як і суддя, який розглядає справу про банкрутство), відповідно до якої слідчий суддя має повноваження розглядати лише ті питання, компетенцію на вирішення яких йому надано законом, і лише за зверненням тих осіб, право яких на такі звернення надано ним законом;
- З огляду на викладене, апелянт стверджує, що оскаржувана ухвала постановлена у позапроцесуальний спосіб, за зверненням процесуально неспроможної особи, а також судом першої інстанції порушено правила предметної та суб`єктної юрисдикції.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2020 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Бородіна Л.І., суддя Геза Т.Д.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Фелікс" на ухвалу  Господарського  суду  Луганської області  від  10.11.2020 у справі №22б/5014/2595/2012(12/83б); встановлено учасникам справи строк до 18.01.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання учасникам провадження; призначено справу до розгляду на 27.01.2021 о 10:00 год. Крім того, відмовлено у задоволенні клопотання ПП "Фелікс" про зупинення дії ухвали Господарського суду Луганської області від 10.11.2020 у справі №22б/5014/2595/2012(12/83б).
11.01.2021 на адресу апеляційного суду від Сорокинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому орган ДВС повідомив про сплату ПП "Фелікс" у добровільному порядку на користь ОСОБА_1 заборгованості у повному обсязі, та з посиланням на закінчення виконавчого провадження просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
18.01.2021 на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому колишній розпорядник майна боржника заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив суд залишити оскаржувану ухвалу без змін. В обґрунтування своєї правової позиції  зазначає наступне:
- У зв`язку з відсутністю у боржника коштів та будь-яких майнових активів, покладення оплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого за період виконання повноважень розпорядника майна у справі на кредиторів за реєстром, пропорційно сумам визнаних вимог, є правомірним, оскільки вказане положення закріплене в Законі про банкрутство як одне із джерел для здійснення оплати послуг арбітражного керуючого;
- Право арбітражного керуючого на отримання грошової винагороди передбачено законодавством, що регулює спірні правовідносини, та безпосередньо Конституцією України, а також не позбавляє розпорядника майна такого права навіть після припинення виконання ним своїх обов`язків;
- Судом першої інстанції та ОСОБА_1 було вжито всіх можливих заходів для того, щоб ПП "Фелікс" було ознайомлене із змістом клопотання (вих. №02-12/1640  від 19.03.2019) з урахуванням уточнень, та доказами, які підтверджують фактичні обставини справи; В той же час апелянт не скористався своїм правом, передбаченим ст. 197 ГПК України та не заявляв клопотань про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, чим проігнорував можливість приймати безпосередню участь в судовому розгляді;
- Відповідно до вимог ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", які кореспондуються з положеннями ст. 2 КУзПБ, а також ч. 2 ст. 232 ГПК України при розгляді клопотань особи, яка є учасником справи про банкрутство, господарський суд уповноважений постановити ухвалу щодо результату розгляду такого клопотання.   
В додаткових поясненнях, які надійшли на адресу апеляційного суду 21.01.2021 від ПП "Фелікс", апелянт посилався на те, що в своєму клопотанні ОСОБА_1 просив суд зобов`язати кредиторів вчинити дію - сплатити грошові кошти, проте, суд першої інстанції самостійно змінив вимоги цього клопотання та безпідставно ухвалив рішення про стягнення грошових коштів.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу від 25.01.2021 у зв`язку із відпусткою судді Бородіної Л.І. для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.01.2021 оголошено перерву у судовому засіданні у справі  №22б/5014/2595/2012 (12/83б) до 15.02.2021 о 15:45 год.
05.02.2021 на адресу апеляційного суду від арбітражного керуючого               Рабана М.Т. надійшли письмові пояснення, в яких діючий розпорядник майна боржника заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить суд залишити оскаржувану ухвалу без змін. Доводи розпорядника майна Рабана М.Т. щодо наявності підстав для стягнення грошової винагороди за виконання повноважень розпорядника майна та понесених витрат є аналогічними доводам ОСОБА_1 .
У судовому засіданні апеляційної інстанції, яке проводилось 15.02.2021 в режимі відеоконференції поза межами суду за допомогою програми Easycon представник Гапоненка Р.І. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд залишити оскаржувану ухвалу без змін.
Уповноважені представники апелянта, інших кредиторів та розпорядник майна у судове засідання апеляційної інстанції, призначене на 15.02.2021 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи всі сторони були повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників вказаних учасників справи, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутнього представника, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 27.08.2010 за заявою кредитора – Управління пенсійного фонду України в м. Свердловську Луганської області порушено провадження у справі №12/83б про банкрутство Закритого акціонерного товариства "Чарівне дійво" в порядку ст. ст. 1, 6, 7, 11 Закону "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон про банкрутство),  введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 27.09.2010 визнано обґрунтованими грошові вимоги ініціюючого кредитора - УПФУ в м. Свердловську Луганської області,  заявлені до боржника, введено процедуру розпорядження майном та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Бугулян О.А. 
Ухвалою Господарського суду Луганської області  від 10.02.2011 затверджено реєстр вимог кредиторів.
Відповідно до приписів ст.16 Закону про банкрутство розпорядником майна у справі скликано та проведено загальні збори кредиторів, на яких обрано повноважний комітет кредиторів,  у складі  представника лише 1  кредитора  - Приватного підприємства "Фелікс" (протокол загальних  зборів кредиторів від 01.03.2011 б/н),  якого й обрано головою комітету кредиторів (протокол зборів комітету кредиторів від 01.03.2011 №1). 
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 27.06.2017 відсторонено  Бугулян О.А. від виконання повноважень розпорядника майна боржника у справі  про банкрутство ЗАТ "Чарівне дійво",  призначено  новим  розпорядником майна боржника  арбітражного керуючого Гапоненка Р.І. 
Відповідно до протоколу зборів комітету кредиторів №4 від 30.11.2017, комітетом кредиторів вирішено, зокрема, затвердити звіт розпорядника майна про нарахування і виплату грошової винагороди в розмірі 2-х мінімальних заробітних плат, а саме 6400,00 грн. за кожен місяць виконання повноважень розпорядника майна; здійснювати відшкодування витрат в процедурі розпорядження майном ЗАТ "Чарівне дійво" на підставі поданого звіту про понесені витрати; здійснювати оплату послуг та відшкодування витрат розпорядника майна кредитором, за заявою якого порушено справу про банкрутство боржника. 
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 19.12.2017 замінено ініціюючого кредитора - УПФУ в м. Свердловську Луганської області на його правонаступника - Марківське ОУПФУ Луганської області. 
05.03.2019 до суду від арбітражного керуючого Гапоненка Р.І. надійшло клопотання (вих. №02-12/1631від 28.02.2019), в якому арбітражний керуючий просив: затвердити звіт про виплату та нарахування грошової винагороди розпорядника майна ЗАТ "Чарівне дійво" за період з 27.06.2017 по 28.02.2019 на загальну суму 145297,32 грн.;  затвердити звіт про витрачені кошти в процедурі розпорядження майном ЗАТ "Чарівне дійво" за період з 27.06.2017 по 28.02.2019 на загальну суму 4646,65 грн.
До клопотання додано документи на підтвердження понесених витрат, а саме, звіт про виплату та нарахування грошової винагороди розпорядника майна ЗАТ "Чарівне дійво" за період з 27.06.2017 по 28.02.2019 на загальну суму 145297,32грн. та звіт про витрачені кошти в процедурі розпорядження майном ЗАТ "Чарівне дійво".
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 05.03.2019, окрім іншого:
Встановлено розмір основної грошової винагороди арбітражному керуючому Гапоненку Р.І. за виконання повноважень розпорядника майна боржника  ЗАТ  "Чарівне дійво" у справі №22б/5014/2595/2012  в  розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць здійснення повноважень розпорядника майна, ухвалено виплату основної грошової винагороди здійснювати за рахунок наявних у боржника коштів, або коштів одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника, за відсутності у боржника коштів, виплати здійснювати за рахунок кредиторів за реєстром, пропорційно сумам визнаних вимог кредиторів, згідно клопотання арбітражного керуючого.
Затверджено  звіт арбітражного керуючого Гапоненка Р.І.  про виплату та нарахування грошової винагороди розпорядника майна ЗАТ "Чарівне дійво" за період з 27.06.2017 по 28.02.2019 на загальну суму 145297,32 грн. та  звіт про витрачені кошти в процедурі розпорядження майном ЗАТ "Чарівне дійво" за період з 27.06.2017 по 28.02.2019 на загальну суму 4646,65 грн.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 03.06.2019, залишеною без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.10.2019, ухвалу Господарського суду Луганської області від 05.03.2019 в частині вирішення здійснювати виплати основної грошової винагороди арбітражному керуючому за виконання повноважень розпорядника майна боржника у даній справі за рахунок кредиторів за реєстром пропорційно сумам визнаних вимог кредиторів у справі №22б/5014/2595/2012(12/83б) залишено без змін.
В свою чергу, Гапоненком Р.І. було подано до суду клопотання (вих. №02-12/1640 від 19.03.2019) про стягнення основної грошової винагороди розпорядника майна ЗАТ  "Чарівне дійво" за період з 27.06.2017 по 28.02.2019 на загальну суму 145297,32 грн. та  відшкодування витрат понесених ним за виконання повноважень розпорядника майна ЗАТ  "Чарівне дійво"   за період з 27.06.2017 по 28.02.2019 на загальну суму 4646?65 грн. за рахунок кредиторів за реєстром вимог кредиторів у справі №22б/5014/2595/2012(-12/83б) про банкрутство ЗАТ "Чарівне дійво",  пропорційно визнаним судом вимогам кредиторів.
Звертаючись до господарського суду першої інстанції із відповідним клопотанням, ОСОБА_1 надано докази відсутності у боржника  майна -  відомості  з  Державного реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру  прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта  ЗАТ "Чарівне дійво"  згідно Інформаційної довідки  від 04.058.2017 №86371061.
Як вже зазначалось вище, Господарським судом Луганської області 10.11.2020 постановлено ухвалу у справі №22б/5014/2595/2012(12/83б), якою задоволено клопотання ОСОБА_1 (вих. №02-12/1640  від 19.03.2019) про стягнення на його користь основної грошової винагороди розпорядника майна ЗАТ "Чарівне дійво" за період з 27.06.2017 по 28.02.2019 на загальну суму 145297,32 грн. та відшкодування витрат понесених ним за виконання повноважень розпорядника майна ЗАТ "Чарівне дійво" за період з 27.06.2017 по 28.02.2019  на загальну суму 4646,65 грн., за рахунок кредиторів за реєстром пропорційно сумам визнаних вимог кредиторів у справі №22б/5014/2595/2012(12/83б).

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, переглянувши справу з урахуванням меж перегляду визначених в ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі - КУзПБ), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Частиною 5 ст. 41 ГПК України визначено, що у справах про банкрутство склад учасників справи визначається Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Провадження у справі №22б/5014/2595/2012(-12/83б) здійснюється за нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній до 19.01.2013 (надалі – Закон про банкрутство).
Відповідно до ч. 5 Закону про банкрутство в зазначеній редакції, провадження  у  справах  про банкрутство  регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України,  іншими законодавчими актами України.
Згідно з ч.ч. 1, 4, 7 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Європейський Суд з прав людини (рішення від 28.03.2006 за заявою №31443/96 у справі "Броньовський проти Польщі") зазначив, що принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.
Статтею 3-1 Закону про банкрутство встановлено, що надання послуг професійного арбітражного керуючого відбувається на платній основі.
Відповідно до приписів ч. 14  ст. 3-1 Закону про банкрутство, оплата послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за кожен місяць здійснення ним своїх повноважень встановлюється та виплачується в розмірі, встановленому комітетом кредиторів і затвердженому господарським судом, якщо інше не встановлено цим Законом, але не менше двох мінімальних заробітних плат та не більше середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи перед порушенням провадження у справі про банкрутство.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ухвалою Господарського суду Луганської області від 05.03.2019 у справі  №22б/5014/2595/2012(-12/83б) встановлено розмір основної грошової винагороди арбітражному керуючому Гапоненку Р.І. за виконання повноважень розпорядника майна боржника ЗАТ "Чарівне дійво" у справі №22б/5014/2595/2012 в    розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць здійснення повноважень розпорядника майна; виплату основної грошової винагороди здійснювати за рахунок наявних у боржника коштів, або коштів одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника, за відсутності у боржника коштів, ухвалено здійснювати за рахунок кредиторів за реєстром,  пропорційно сумам визнаних вимог кредиторів, згідно клопотання арбітражного керуючого; затверджено звіт арбітражного керуючого Гапоненка Р.І. про виплату та нарахування грошової винагороди розпорядника майна ЗАТ "Чарівне дійво" за період з 27.06.2017 по 28.02.2019 на загальну суму 145297,32 грн. та  звіт про витрачені кошти в процедурі розпорядження майном ЗАТ  "Чарівне дійво" за період з 27.06.2017 по 28.02.2019 на загальну суму 4646,65 грн.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 у справі №22б/5014/2595/2012(-12/83б) ухвалу Господарського суду Луганської області від 05.03.2019 в частині вирішення здійснювати виплати основної грошової винагороди арбітражному керуючому за виконання повноважень розпорядника майна у даній справі за рахунок кредиторів за реєстром  у справі  №22б/5014/2595/2012(-12/83б) залишено без змін.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду  від 09.10.2020 у справі  №22б/5014/2595/2012(-12/83б)  касаційні скарги  ПП "Фелікс"  та Управління  виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області залишені без задоволення, постанова Східного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 та ухвала Господарського суду Луганської області від 05.03.2019 в частині вирішення здійснювати виплати основної грошової винагороди арбітражному керуючому за виконання повноважень розпорядника майна  у даній справі за рахунок кредиторів за реєстром  у справі  №22б/5014/2595/2012(-12/83б) залишені без змін. Ця постанова набрала законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Положеннями ч. 12 ст. 3-1 Закону про банкрутство визначено, що оплата послуг, відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у зв`язку з виконанням ним своїх обов`язків здійснюються в порядку, встановленому цим Законом, за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, або за рахунок коштів кредиторів чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника. Оплата послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за період від дня винесення господарським судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство і до дня першого засідання комітету кредиторів, на якому встановлюється розмір оплати послуг та відшкодування витрат арбітражного керуючого, здійснюється кредитором або боржником, за заявою якого порушено справу, у максимальному розмірі, визначеному цією статтею.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 
Ухвала суду, відповідно  п.1 ч.1 ст.232 ГПК  України, є судовим рішенням.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що судовим рішенням, яке набрало законної сили (ухвала Господарського суду Луганської області від 05.03.2019), було встановлено як розмір оплати послуг розпорядника майна, так і визначено конкретний порядок погашення суми послуг розпорядника майна - за  рахунок коштів кредиторів за реєстром  у справі  №22б/5014/2595/2012(-12/83б) в порядку ч. 12 ст. 3-1 Закону про банкрутство.
Виходячи з аналізу наведених норм, у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника, то оплата послуг розпорядника майна повинна здійснюватися за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам.
Отже, у зв`язку з відсутністю у  боржника коштів та  будь-яких майнових активів, покладення оплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого за період виконання повноважень розпорядника майна  у справі на  кредиторів за реєстром, пропорційно сумам визнаних вимог, є правомірним, оскільки вказане положення закріплене в Законі про банкрутство як одне із джерел для здійснення оплати послуг арбітражного керуючого. 
При цьому, відмова від здійснення оплати послуг арбітражного керуючого за відсутності майна у боржника або ж відсутність інших джерел для покриття витрат на виплату оплати послуг арбітражному керуючому можна розцінювати як відмову в можливості отримання гарантованої Законом оплати послуг і тим самим примушення його виконувати повноваження за відсутності оплати праці, що суперечить ст. 43 Конституції України та ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вказаний висновок про застосування норм права, викладений у численних постановах Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 5/80-10, від 13.02.2019 у справі №910/22696/15, від 01.08.2018 у справі № 912/1783/16, від 19.04.2018 у справі №265/2б-02/14/13-08,  від 21.03.2018 у справі № 3/67-Б).
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що ініціюючи провадження у справі про банкрутство кредитори, як споживачі послуг арбітражного керуючого, котрі очікують на результат його діяльності, мають усвідомлювати, що надавши на свій ризик згоду на участь у справі про банкрутство, однак не знайшовши майна, як джерела своїх доходів і покриття видатків, арбітражний керуючий правомірно очікує покриття забезпечення процедури, яке у такому випадку лягає тягарем на кредиторів неплатоспроможного боржника (аналогічна правова позиція наведена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.01.2019 у справі 910/32824/15).
Крім того, колегія суддів зазначає, що законодавець не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) в залежність від обсягу його діяльності  (за умови достатності та відповідності цих дій вимогам Закону про банкрутство).
Тобто, не виявлення арбітражним керуючим майна боржника, інших активів та грошових коштів, за умови встановленого судом факту повноти та належності виконання арбітражним керуючим своїх обов`язків у відповідній процедурі, жодним чином не впливає на оплату його послуг.
Водночас, колегія суддів зазначає, що при здійсненні провадження у справі про банкрутство передбачено право кредиторів реагувати на дії чи бездіяльність розпорядника майна при здійсненні  ліквідаційної  процедури  шляхом подання скарг на дії розпорядника майна.
Приватне підприємство "Фелікс" є одноосібним членом та головою комітету кредиторів у даній справі про банкрутство, до компетенції якого, за наявності будь-яких претензій або зауважень щодо виконання арбітражним керуючим своїх повноважень, відповідно до приписів ч. 8 ст. 16 Закону України про банкрутство віднесено право ініціювати вирішення питання щодо припинення повноважень арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та про призначення нового арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого  санацією,  ліквідатора). 
Дослідженими судом апеляційної інстанції наявними в матеріалах справи звітами розпорядника майна підтверджується, що арбітражний керуючий               Гапоненко Р.І. при виконанні повноважень розпорядника майна ЗАТ "Чарівне дійво" вчинено ряд дій та заходів у відповідності з вимогами Закону про банкрутство.
В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі у розмінні вимог статтей 76 – 77 Господарського процесуального кодексу України докази щодо незгоди ініціюючого кредитора з виконаними діями та проведеними заходами колишнього розпорядника майна. 
Дії розпорядника майна Гапоненко Р.І. не визнавались у судовому порядку неналежними чи неправомірними.
За таких обставин, оскільки у даній справі порядок погашення суми послуг розпорядника майна за рахунок кредиторів за реєстром, пропорційно сумам визнаних вимог кредиторів, затверджено місцевим судом на підставі ухвали від 05.03.2019, яка набрала законної сили, у боржника відсутні кошти та будь-яких майнових активи,  а також у зв`язку з тим, що кредитори у добровільному порядку не сплатили зазначені грошові кошти на користь колишнього розпорядника майна, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про наявінсть підстав для стягнення на користь Гапоненка Р.І. основної грошової винагороди розпорядника майна ЗАТ "Чарівне дійво" за період з 27.06.2017 по 28.02.2019 на загальну суму 145297,32 грн. та відшкодування витрат понесених ним за виконання повноважень розпорядника майна в розмірі 4646,65 грн., за рахунок кредиторів за реєстром вимог кредиторів у справі №22б/5014/2595/2012(-12/83б). 
Колегія суддів вважає, що викладені в апеляційній скарзі аргументи скаржника не можуть бути підставою для скасування судового рішення місцевого суду згідно ст. 277 ГПК України, оскільки вони суперечать дійсним обставинам справи та приписам чинного законодавства, враховуючи наступне:
Згідно з ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частинами 1, 3 ст. 4 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Відповідно до ч.1 ст. 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Частиною 2 ст. 232 ГПК України передбачено, що клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.
Пунктом 8 частини 1 статті 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.
Тобто, в даному випадку, визначальними щодо правила юрисдикції мають саме норми процесуального закону, зокрема статті 20 ГПК України.
За умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. 
Такий правовий висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 908/4057/14.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що розгляд цього спору щодо стягнення на користь Гапоненка Р.І. основної грошової винагороди розпорядника майна ЗАТ "Чарівне дійво", яка по своїй суті є спором про стягнення оплати послуг  уповноваженої особи боржника, та відшкодування витрат за виконання повноважень розпорядника майна повинен відбуватись в межах справи про банкрутство для забезпечення реалізації контролю суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, за діяльністю боржника та є ефективним засобом юридичного захисту прав як розпорядника майна, який представляв інтереси та діяв від імені боржника, так і кредиторів. 
При цьому, вимоги Гапоненко Р.І. обґрунтовані посиланням на порушення його прав щодо отримання грошової винагороди та відшкодування понесених ним витрат не як фізичної особи, а саме як розпорядника майна боржника Закритого акціонерного товариства "Чарівне дійво", в той час коли у випадку відсутності у боржника інших джерел фінансування обов`язок з відшкодування цих сум в силу вимог частини 12 статті 3-1 Закону про банкрутство здійснюється за рахунок кредиторів.
Доводи апеляційної скарги щодо не направлення копії клопотання            Гапоненко Р.І. на адресу кредиторів, а також відсутності доказів сплати судового збору, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки ані чинним Господарським процесуальним кодексом України не передбачено обов`язку направлення іншим учасникам процесу клопотання про стягнення винагороди та відшкодування витрат розпорядника майна, ані Законом України "Про судовий збір" не визначено ставки судового збору за подання відповідного клопотання. 
Що стосується аргументів апеляційної скарги про позбавлення місцевим судом можливості ПП "Фелікс" належним чином реалізувати свої процесуальні права, суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Луганської області від 01.08.2019 відмовлено у задоволенні клопотання про зобов`язання ОСОБА_1 направити кредитору клопотання (вих. №02-12/1640  від 19.03.2019), та одночасно роз`яснено, що ПП "Фелікс", як кредитор у справі має право ознайомитись з матеріалами наявними у справі  у тому числі із згаданим клопотанням та зробити з них копії власними засобами, якщо у кредитора є така необхідність.
Разом з тим, судом з`ясовано, що за клопотанням ПП "Фелікс"  на його адресу ОСОБА_1 було направлено копію клопотання (вих. №02-12/1640 від 19.03.2019), до якого додано витяг  з Єдиного державного реєстру МВС України від 22.04.2017 та Інформаційну довідку від 04.058.2017 №86371061 з Державного реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру  прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта  ЗАТ "Чарівне дійво",  які отримано з відкритих джерел – електронних реєстрів, про що до суду першої інстанції надано відповідні докази за клопотанням від 13.08.2019 №02-12/1686   (а.с. 171-172 т.6).
Крім того, за клопотанням ПП "Фелікс" супровідним листом Господарського суду Луганської області від 24.12.2019 №22б/5014/2595/2012(-12/83б) на його адресу апелянта  надіслано  копії клопотань ОСОБА_1  від 19.03.2019 №02-12/1640 та  від 13.08.2019 №02-12/1686   разом з усіма  наявними додатками  (а.с. 116 т. 7).
Також, на адресу місцевого суду  надійшли лист  ПАТ "Укркомунбанк" від 23.03.2020 №133/20-л  (а.с. 2-4,т.8) та  лист ПАТ "Промінвестбанк" від 21.04.2020 №20-2//3/333 БТ (а.с. 70-71, т.8), зміст зазначених листів  наведено в ухвалах суду першої інстанції від 14.04.2020 та від 02.06.2020, з якими ПП "Фелікс"  ознайомленота копії яких отримано.   
Враховуючи встановлені обставини, а також наявні в матеріалах справи докази на їх підтвердження, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що господарським судом першої інстанції повною мірою забезпечено можливість реалізації ПП "Фелікс" своїми процесуальними правами, зокрема щодо надання можливості бути ознайомленим з викладеними ОСОБА_1 доводами і наданими доказами для належної підготовки до розгляду справи.
Відносно аргументів заявника апеляційної скарги про відсутність у Законі про банкрутство положень, які передбачають право арбітражного керуючого (розпорядника майна) звертатись до господарського суду з клопотанням про стягнення грошових сум з конкурсного кредитора, а також стосовно того, що Кодексом України з процедур банкрутства не передбачено можливість прийняття судом такого рішення як про "стягнення грошової винагороди розпорядника майна", судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до приписів ч.ч. 1 та 2 ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що саме лише посилання апелянта на відсутність у Законі про банкрутство та Кодексі України з процедур банкрутства прямої правової норми, котра визначає конкретний (спеціальний) спосіб захисту прав, а також відсутність певного виду судового рішення, яке може ухвалити господарський суд в провадженні у справі про банкрутство, не свідчить про відсутність підстав для звернення розпорядника майна із вимогами про стягнення грошової винагороди та відшкодування понесених ним витрат. У даному випадку, господарський суд першої інстанції з дотриманням норм ч.ч. 1, 2 ст. 5, ст. 20 ГПК України, ст. 3-1 Закону про банкрутство, а також ч.ч. 1, 4, 7 ст. 43 Конституції України  захистив порушене право ОСОБА_1 на отримання передбаченої законодавством грошової винагороди за виконання повноважень розпорядника майна ЗАТ "Чарівне дійво" в обраний ним спосіб захисту.
При цьому, відмова від авансування, відсутність майна у боржника або ж відсутність інших джерел для покриття витрат на виплату винагороди арбітражному керуючому можна розцінювати як примушування до безоплатної праці, що забороняється та прирівнюється до рабства в контексті  ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародних актів (зокрема, Конвенції 1926 про заборону рабства, Конвенції Міжнародної організації праці про примусову чи обов`язкову працю 1930 ратифіковану Україною 10.08.1956, Конвенції Міжнародної організації праці №105 про скасування примусової праці 1957 ратифіковану Україною 05.10.2000), резолюції Економічної і Соціальної Ради ООН (ЕКОСОС) 1996 тощо) та суперечить ст. 43 Конституції України.
Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваній судовій ухвалі висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ПП "Фелікс" задоволенню не підлягає, а ухвала  Господарського  суду  Луганської області  від  10.11.2020  у справі №22б/5014/2595/2012(12/83б) підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,                                                  

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Фелікс" на ухвалу  Господарського суду Луганської області від  10.11.2020 у справі №22б/5014/2595/2012(12/83б) – залишити без задоволення.
Ухвалу  Господарського суду Луганської області від  10.11.2020 у справі №22б/5014/2595/2012(12/83б) – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строк оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий  суддя                                                                      Н.О. Мартюхіна

Суддя                                                                                              Т.Д. Геза  

Суддя                                                                                              О.В. Плахов

Повний текст постанови складено 25.02.2021.