ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/400/21 Справа № 185/8585/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мицак М. С. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 березня 2021 року                                                        м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1  на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2021 року якою провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення,- 
В С Т А Н О В И В :
Цією постановою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, гр. ОСОБА_2 06.12.2020 р., о 15.30 год., за адресою АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив щодо своєї колишньої дружини гр.-ки ОСОБА_1 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру – ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з вищевказаною постановою потерпіла ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, визнати, постанову суду скасувати та постановити нову, якою притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.
В обгрунтування апеляційної скарги в частині поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що її не було повідомлено про місце та час розгляду справи, постанову суду отримала лише 08.02.2021 року.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в судове засідання потерпіла, свідки не викликались, судом не надано оцінки поясненням потерпілої та свідків, а тому порушено положення ст. 245 КУпАП

В суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілої та просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Висновок суду про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у діях ОСОБА_2 з посиланням на обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення щодо останнього, в якому не відображено ознак об`єктивної сторони зазначеного адміністративного правопорушення, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.
Так, частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року за № 2229-VIII психологічне насильство- форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серія АПР18 № 764815 від 06.12.2020 року вбачається, що гр. ОСОБА_2 06.12.2020 р., о 15.30 год., за адресою АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив щодо своєї колишньої дружини гр.-ки ОСОБА_1 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру – ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю ОСОБА_1 ... Зазначені дії органом внутрішніх справ кваліфіковані за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Однак матеріали справи не містять докази, які б підтверджували такі протиправні дії, а саме свідки події, які б підтвердили обставини вчинення насильства та їх пояснення, тобто чи були нецензурні висловлювання та погрози, дії фізичного характеру направлені на фізичне насилля та інше ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 ..
Докази, які містяться в матеріалах справи, письмові пояснення ОСОБА_1 , апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вони не є тими доказами, які б підтверджували у сукупності факт адміністративного правопорушення.
Пояснення ОСОБА_1 є однобічними, є суб`єктивним ставленням до особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.
Згідно долученого та переглянутого в суді апеляційної інстанції відеозапису не вбачається, що ОСОБА_2 вчиняв насильство, нецензурно висловлювався, погрожував чи вчиняв дії фізичного характеру направлені на фізичне насилля та інше відносно ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не надано оцінки доказам, не заслуговують на увагу.
П. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 визначено, що домашнє насильство ? це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно п.14 ст. 1 цього Закону психологічне насильство ? це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Об`єктивна сторона ч. 1 ст.173-2 КУпАП передбачає існування обов?язкової ознаки ? можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
При цьому, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 вбачається, що при складанні протоколу можливість настання чи настання психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілій ОСОБА_1 встановлена не була.
Відтак, обопільні словесні образи та нецензурна лайка в межах довготривалого конфлікту, який склався між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої ? не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.
У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства Російської Федерації така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку Європейського суду з прав людини, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.
У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) Європейський суд з прав людини розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).
У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно із ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, зокрема, суть адміністративного правопорушення.
При цьому формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини.
Отже, суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, при цьому суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, викладену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення.
Приймаючи таке рішення, апеляційний суд також погоджується з вимогами ст. 62 Конституції України, яка закріплює презумпцію невинуватості та передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись саме на користь цієї особи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2021 року — залишити без змін
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун