ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року	Львів	Справа № 380/2307/20 пров. № А/857/15799/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.06.2020р. в адміністративній справі за позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі (суддя суду І інстанції: Братичак У.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 02.06.2020р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 03.06.2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

12.03.2020р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача витрати, пов`язані з утриманням курсанта під час навчання у вищому навчальному закладі, в сумі 193553 грн. 43 коп.; стягнути з відповідача понесені судові витрати (а.с.1-8).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.27-28).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.06.2020р. заявлений позов задоволено; стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного витрати, пов`язані з утриманням курсанта під час навчання у вищому навчальному закладі, у розмірі 193553 грн. 43 коп.; судові витрати стягненню із сторін не підлягають (а.с.39-43).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ОСОБА_1 , який покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.57-62).
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що позивачем не дотриманий строк звернення до суду із розглядуваним позовом, оскільки відрахування відповідача, складення довідки-рахунку та його ознайомлення з нею відбулося 07.02.2020р., внаслідок чого місячний строк звернення до суду завершився 07.03.2020р.
Разом з тим, адміністративний позов подано 13.03.2020р., тобто після спливу строку звернення до адміністративного суду, без клопотання про поновлення такого строку, що мало б стати підставою для залишення позову без руху, а за відсутності підстав для поновлення строку - для повернення позову.
Натомість, судом першої інстанції розглянуто спір по суті та ухвалено оскаржуване рішення по суті.
Окрім цього, нормою п.1 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено перелік підстав для припинення (розірвання) контракту та звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом з військової служби у мирний час.
Разом з тим, в умовах особливого періоду, який в Україні діє з березня 2014 року, припинення (розірвання) контракту та звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом з військової служби здійснюється за відповідними підпунктами п.2 ч.5 ст.26 вказаного Закону.
В той же час, на момент виникнення спірних правовідносин Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» не встановлено обов`язку відшкодування витрат, про які просить позивач, в період особливого, а не мирного періоду.
Однак, суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення закону про звільнення з військової служби в період мирного режиму, що свідчить про порушення судом норм матеріального права, які є підставою для скасування рішення суду.

Позивачем Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, дотримався вимог процесуального закону, через що ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.83-88).

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 64-КС від 21.07.2018р. відповідача ОСОБА_1 було зараховано для потреб Збройних Сил України на перший курс навчання до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (а.с.11).
02.08.2018р. наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 195 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та на всі види забезпечення з 02.08.2018р. (а.с.12).
02.08.2018р. між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідно до якого відповідач зобов`язувався сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та добровільно відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість (а.с.13).
15.01.2020р. молодшим сержантом ОСОБА_1 було подано рапорт про відрахування його з числа курсантів Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у зв`язку із достроковим розірванням контракту через відмову від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу (а.с.14).
07.02.2020р. наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 10-КС (по особовому складу) із молодшим сержантом ОСОБА_1 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу через відмову від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу (а.с.15).
Відповідно до наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 33 від 07.02.2020р. (по стройовій частині) молодшого сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та знято з усіх видів забезпечення; зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Національній академії за період з 02.08.2018р. по 07.02.2020р. в сумі 193553 грн. 43 коп. (а.с.16).
Також позивачем складено та вручено ОСОБА_1 довідку-розрахунок № 11 про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі, в сумі 193553 грн. 43 коп., з яким відповідач ознайомлений під розпис (а.с.17).
Згідно із зазначеною довідкою-розрахунком грошове забезпечення ОСОБА_1 складає 193553 грн. 43 коп., продовольче забезпечення - 0 грн., речове забезпечення - 0 грн., медичне забезпечення - 0 грн., спожиті комунальні послуги та енергоносії - 0 грн., оплата транспортних послуг - 0 грн.
Зі змісту наявної в матеріалах справи довідки Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 472 від 10.03.2020р. слідує, що станом на 10.03.2020р. за курсантом ОСОБА_1 рахується заборгованість в сумі 193553 грн. 43 коп.
У зв`язку з відмовою відповідача у добровільному порядку сплатити відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

          Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, з яким достроково розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу через відмову від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу, зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, у розмірі 193553 грн. 43 коп., що підтверджується представленими позивачем документами.
Станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі.
З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведена правомірність та обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача сум витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі; натомість, відповідачем не було надано суду жодного доказу щодо спростування позиції позивача, викладеної в заявленому адміністративному позові, та доказів добровільної сплати зазначеної суми боргу на момент розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч.10 ст.25 зазначеного Закону курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е» «є» «з» «и» п.1 та підпунктів «д» «е» «є» «ж» «з» п.2 ч.5 ст.26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

          Відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, здійснюється в порядку, який визначений КМ України.
Зокрема, відповідно до приписів п.4 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затв. постановою КМ України № 964 від 12.07.2006р., розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.
Згідно з п.7 вказаного Порядку у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Матеріалами справи стверджується, що відповідачем достроково розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу через відмову його від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу, через що останній в силу вимог закону зобов`язаний відшкодувати позивачу фактичні витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, у розмірі 193553 грн. 43 коп., що підтверджується представленими позивачем документами.
Станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів на спростування правильності обчислення спірної суми витрат, а також не довів доказів погашення суми витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі, в добровільному порядку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову та стягнення з відповідача обчисленої суми витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі.

          В частині доводів апеляційної скарги стосовно недотримання позивачем строку звернення до суду колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
При вирішенні наведеного процесуального питання колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018р. у справі № 804/285/16, згідно якої спори щодо проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню норми частини п`ятої статті 122 КАС України.

Зі змісту заявленого позову слідує, що предметом розгляду в даній справі є питання стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.
З врахуванням зазначеного, до спірних правовідносин слід застосовувати норми ч.5 ст.122 КАС України.

Відповідно до приписів п.4 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затв. постановою КМ України № 964 від 12.07.2006р., розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.
Згідно з п.7 вказаного Порядку у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Отже, із змісту наведеного вбачається, що у зв`язку з розірванням контракту у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.
Водночас, зверненню до суду із розглядуваним позовом передує складання вищим навчальним закладом розрахунку фактичних витрат, доведення такого до курсанта з пропозицією добровільного відшкодування цих витрат. Лише у випадку відмови добровільно відшкодувати такі витрати, їх стягнення здійснюється з відповідача в судовому порядку.
Аналогічний механізм обчислення місячного строку звернення до суду по розглядуваній категорії справ наведений у постанові Касаційного адміністративного суду від 10.10.2019р. у справі № 140/721/19, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення розглядуваного процесуального питання.

Отже, підстави для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання в судовому порядку виникли у позивача лише після відмови відповідача здійснити таке відшкодування в добровільному порядку.

Згідно з довідкою-розрахунком № 11 від 07.02.2020р. загальна сума визначених до відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 за період з 02.08.2018р. по 07.02.2020р. у навчальному закладі, складає 193553 грн. 43 коп.; відповідач зобов`язався сплатити вказану суму до 07.03.2020р.; із вказаною довідкою-розрахунком під розпис він ознайомлений 07.02.2020р. (а.с.17).

З огляду на вказані обставини, починаючи з 08.03.2020р. (тобто, після закінчення строку на добровільну сплату відповідачем суми обчислених витрат), розпочався перебіг строку на реалізацію позивачем свого права на звернення до суду з адміністративним позовом про стягнення вказаних витрат у примусовому порядку.
Позовна заява Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного скерована до суду 12.03.2020р. (згідно відбитку поштового штемпеля на конверті).

Таким чином, враховуючи те, що позивачем не пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до вимог ст.123 КАС України.

          Стосовно покликань апелянта на виникнення спірних правовідносин під час дії особливого періоду колегія суддів враховує таке.

Згідно з ч.6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним із видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки.
З громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абз.4 ч.2 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Пунктом 3 ч.ч.1, 2 ст.24 наведеного Закону визначено, що початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії та ОСОБА_1 укладено 02.08.2018р. 
Звідси, правовідносини щодо проходження військової служби між відповідачем та Національною академією виникли з 02.08.2020р. (з дати укладення контракту).

Частиною 10 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «і», «и» частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Тобто, цими положеннями Закону встановлено обов`язок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі двох категорій осіб:
курсантів в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу;
осіб офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «і», «и» частини шостої статті 26 цього Закону.

Отже, частиною 10 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, діючій як на момент виникнення спірних правовідносин, так і під час судового розгляду) встановлено обов`язок щодо відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, незалежно від дії особливого періоду.

Таким чином обов`язок відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, в тому числі і під час дії особливого періоду, прямо встановлений положеннями ч.10 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність заявленого позову та наявність підстав для його задоволення, із вищевказаних мотивів.
За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.06.2020р. в адміністративній справі № 380/2307/20 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Дата складення повного тексту судового рішення: 10.02.2021р.