Дата документу 24.03.2021 Справа № 337/199/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
         Єдиний унікальний № 337/199/21                                       Головуючий у 1 інстанції 
         № провадження 22-ц/807/1157/21 Мурашова Н.А.
Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.
               Суддів: Кухаря С.В.
                Онищенко Е.А.                
За участю секретаря: Книш С.В.
       
               розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, 
В С Т А Н О В И В:
       У січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.
Разом з позовом ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову, яку обґрунтовує тим, що він звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу в розмірі 7 500,00 доларів США основного боргу, та 2 250,00 доларів США 5% на місяць.
Вказує, що сума боргу значна, а тому є підстави вважати, що відповідач може переоформити належне їй майно на третіх осіб, щоб уникнути виконання зобов`язань, що може ускладнити виконання рішення суду.
Вважає, що не має обов`язкових підстав для зустрічного забезпечення, оскільки накладення арешту на квартиру, яка належить відповідачу на праві особистої власності не завдасть будь-яких збитків для відповідача. 
Посилаючись на зазначені обставини просив суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .
Ухвалою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2021 року заяву задоволено. 
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок виконання грошового зобов`язання за договором позики від 01.07.2020р. в розмірі 9 750 доларів США, що еквівалентно 273 510,90 грн.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що ухвалу суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходив з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимоги заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Не вирішено питання зустрічного забезпечення позову і в односторонньому порядку обмежено відповідачу у здійснення нею права власності на квартиру. Просить скасувати ухвалу суду, ухвалити постанову, якою заяву про забезпечення позову залишити без задоволення.
На зазначену апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив у якому зазначає, що вжиті судом заходи забезпечення позову не порушують право відповідача володіти та користуватися належним їй майном, а лише обмежують її право розпоряджатися, задля забезпечення можливості виконання рішення суду у разі задоволення позову. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
               Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
               Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
               Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням предмету та підстав спору, який виник між сторонами, обраний вид забезпечення позову відповідає вимогам процесуального законодавства, є повністю співмірним з позовними вимогами та забезпеченням позову, законних прав та інтересів відповідача порушено не буде.
               Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
               Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
               Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
               Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами ( ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
               Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
               Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
               Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
               Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
               За роз`ясненнями п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
               При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
               Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
               Встановлено, що предметом заявлених позовних вимог є стягнення заборгованості за договором позики.
               Заява про забезпечення позову містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.
               З огляду на вищенаведене та беручи до уваги, що між сторонами дійсно виник спір майнового характеру, враховуючи наявність у відповідача реальної можливості до ухвалення рішення у справі розпорядитися спірним майном на власний розсуд, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність застосування вказаного заходу забезпечення позову.
               Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам співмірності, розумності, обґрунтованості і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття заходу забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення.
               При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
               Доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали, оскільки суд не вирішив питання про зустрічне забезпечення позову, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
               Відповідно до частин першої, другої, частини шостої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.
               Таким чином, відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову, не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову.
               Відповідно до п.1 ч.3 ст.154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України.
               Проте, апеляційна скарга не містить доказів існування зазначених підстав.
               З мотивів, викладених вище, та, виходячи зі приписів процесуального закону, застосування зустрічного забезпечення у цій справі не є обов`язковим.
               Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду та не дають підстав для встановлення порушення судом норм процесуального права.
               Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.367,368,374,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
               Ухвалу судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2021 року залишити без змін.
       Дата складання повної постанови 29 березня 2021 року.
               Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар
       
                Е.А. Онищенко