ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 березня 2021 року                                                                                                     
м. Київ
 
справа № 234/7453/17
провадження № 51-5423 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого судді                               ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря 
судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                              ОСОБА_5 ,
засудженого                           ОСОБА_6 ,
захисника                               ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого на ухвалу Донецького апеляційного суду від 11 липня 2019 року стосовно 
                                                           ОСОБА_6 ,
                                                           ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Добропілля Донецької області,
який проживає за адресою:  
АДРЕСА_1 , 
 
за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини 
Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 25 травня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна, яке є його майном.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 11 липня 2019 року вказаний вирок суду першої інстанції стосовно: 
- ОСОБА_6 – залишено без змін;
- ОСОБА_8 – скасовано, а кримінальне провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито у зв`язку зі смертю останнього.
Судові рішення стосовно ОСОБА_8 у касаційному порядку не оскаржуються.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 07 квітня 2017 року, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою заволодіння чужим майном, незаконно проник до будинку АДРЕСА_2 , де вчинив розбійний напад на ОСОБА_9 , заподіявши потерпілому тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя та здоров`я, та заволодівши його майном на загальну суму 1 166 грн 35 коп.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, які її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції через неповноту досудового та судового слідства, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить її скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що:
- під час досудового та судового слідства не підтверджено факт його перебування в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину;
- матеріали кримінального провадження не містять доказів його винуватості, суд першої інстанції неправильно кваліфікував вчинені ним дії; 
- судовий розгляд в суді апеляційної інстанції проведено без залучення перекладача;
- суд апеляційної інстанції не забезпечив його право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження;
- не перевірено судом апеляційної інстанції заяви ОСОБА_8 про застосування до нього під час досудового слідства фізичного та психологічного тиску;
- під час апеляційного провадження в суді апеляційної інстанції не досліджено повторно докази та безпідставно замінено склад суду;
- ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. 
На касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 прокурором подано письмове заперечення, в якому він просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Захисник та засуджений підтримали подану скаргу, просили її задовольнити, скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Прокурор заперечив проти касаційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без зміни.
Мотиви Суду
Положенням ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Статтею 438 КПК України передбачено, що неповнота досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів касаційного суду виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Доводи засудженого ОСОБА_6 про неналежну оцінку показань потерпілого, висновків експертів стосуються переоцінки доказів, неповноти досудового розслідування та судового слідства й не є предметом касаційного перегляду в розумінні ст. 438 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили. 
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
У поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 ставить питання щодо відсутності доказів його винуватості та неправильної кваліфікації вчинених ним дій за ч. 3 ст. 187 КК України.
Проте зазначені доводи Суд уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального й кримінального процесуального законів.
Так, при перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви. 
Той факт, що засуджений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_8 проник до житла ОСОБА_9 , де вчинив розбійний напад на потерпілого, заподіявши останньому тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя та здоров`я, та заволодів його майном, підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 та даними, що містяться в протоколах огляду місця події і предметів, пред`явлення осіб для впізнання, слідчих експериментів, висновках судово-медичних та товарознавчої експертиз, речовими доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_9 показав, що 07 квітня 2017 року до його будинку АДРЕСА_2 проникли двоє осіб - ОСОБА_6 та, як йому у подальшому стало відомо - ОСОБА_8 . ОСОБА_8 вимагав у нього грошові кошти та наніс йому дерев`яною палицею приблизно 10 ударів по голові, обличчю та ногах, від чого він втратив свідомість. У той час, коли ОСОБА_8 наносив йому удари, ОСОБА_6 знаходився у будинку. Коли він отямився, то залишив будинок, проте згодом, повернувшись до будинку, виявив відсутність його речей. 
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 259 від 15 травня 2017 року в ОСОБА_9 виявлено: дві забиті рани в області волосяної частини голови, які утворились від двох впливів тупих предметів і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягло за собою короткочасний розлад здоров`я; синці і садна обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Під час досудового розслідування ОСОБА_6 добровільно видав мобільний телефон «Samsung» GTE-1200 M, який належить потерпілому ОСОБА_9 , що підтверджується протоколом огляду предмету від 08 квітня 2017 року, та який було визнано речовим доказом.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість, з дотриманням вимог статей 85-87, 89, 94, 95 КПК України. 
Суд уважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК України щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.
На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину поза розумним сумнівом належним чином обґрунтовані та вмотивовані.
Вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
Що стосується доводів засудженого про те, що під час досудового та судового слідства не підтверджено факт його перебування в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, то Суд уважає за необхідне зазначити про таке.
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що орган досудового розслідування при формулюванні пред`явленого обвинувачення, яке в подальшому суд першої інстанції визнав доведеним, інкримінував ОСОБА_6 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Згідно з протоколу слідчого експерименту від 10 квітня 2017 року за участю ОСОБА_8 , який судом було визнано як належний та допустимий доказ, останній підтвердив факт вживання разом із ОСОБА_6 07 квітня 2018 року алкогольних напоїв.
З огляду на вищевикладене, Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння.
Також не заслуговують на увагу твердження засудженого ОСОБА_6 про неправильну кваліфікацію його дій.
Так, згідно зі ст. 187 КК України розбій – це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.
Розбій уважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.
За матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 заздалегідь домовились про спільне вчинення злочину, проникли у житло ОСОБА_9 , де здійснили напад на нього, заволоділи його майном, застосували насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Той факт, що ОСОБА_6 безпосередньо не наносив удари потерпілому , не виключає його участі в розбійному нападі, оскільки він та ОСОБА_8 вчиняли узгоджені спільні дії, а потім спільно розпорядились викраденим майном.
Такі дії ОСОБА_6 суд першої інстанції правильно кваліфікував за ч. 3 ст. 187 КК України, з чим погоджується й колегія суддів касаційної інстанції. 
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на певний строк з конфіскацією майна, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставини, що обтяжує покарання – вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також дані про особу винуватого, зокрема те, що він раніше судимий, задовільно характеризується за місцем мешкання, не працює.
Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, дотримався вимог статей 50, 59, 65-67 КК України.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції, зокрема, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи якої аналогічні доводам його касаційної скарги, з дотриманням вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК України перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які залишив його скаргу без задоволення, при цьому належним чином умотивував своє рішення. 
За результатами перегляду вироку суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою доказів, досліджених місцевим судом та врахованих при доведенні винуватості  ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, належним чином умотивувавши свої висновки.
Згідно з приписами ч. 3 ст. 404 КПК України повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, за наявності клопотання учасників судового провадження допускається лише за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Крім того, згідно з правової позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постанові Великої Палати (провадження № 13-43 кс 19), під час апеляційного провадження повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. 
За змістом ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Прослуховуванням аудіозапису судового засідання в суді апеляційної інстанції встановлено, що головуючий-суддя з`ясував в учасників провадження про наявність у них будь-яких клопотань, проте сторони кримінального провадження вказали на їхню відсутність. 
З наведеного вбачається, що учасникам процесу було забезпечено право на відстоювання своїх позицій під час апеляційного розгляду, однак вони ним не скористались, тому доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що суд апеляційної інстанції повторно не дослідив докази, є безпідставними. 
Що стосується доводів касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про те, що суд апеляційної інстанції не перевірив заяви ОСОБА_8 про застосування до нього під час досудового слідства фізичного та психологічного тиску, то вони, на думку Суду, є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
За повідомленням Донецького апеляційного суду від 25 квітня 2019 року про вчинення стосовно ОСОБА_8 працівниками Краматорського відділу поліції злочину були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, та проведено досудове розслідування. 
За результатами розслідування постановою слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань від 24 травня 2019 року кримінальне провадження № 62019050000000510 про застосування стосовно ОСОБА_8 під час досудового розслідування недозволених методів слідства закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення (а.п. 55-57 т. 3).
Колегія суддів уважає, що суд апеляційної інстанції відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства здійснив заходи, направлені на організацію ефективного розслідування скарги ОСОБА_8 щодо застосування стосовно нього під час досудового розслідування недозволених методів слідства.
Таке розслідування було проведено, й суд апеляційної інстанції врахував висновки, викладені в постанові за його результатами, при обґрунтуванні свого рішення.
Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про порушення під час апеляційного перегляду його права на захист через незалучення перекладача, не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.
Згідно з ч. 3 вказаної статті КПК України слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (підпункт «е» п. 3 ст. 6 Конвенції) та практики Європейського суду з прав людини перекладач необхідний у кримінальному процесі, якщо особа не розуміє або не розмовляє мовою судочинства в обсязі, достатньому для розуміння перебігу судового процесу та участі в розв`язанні питання, яке для неї мало вирішальне значення, або особа за рівнем володіння мовою не здатна на ведення свого захисту та висунення на розгляд суду свою версію без допомоги перекладача.
Розуміння зазначених обставин охоплює виключно їхній мовно-комунікативний аспект, але не стосується правового механізму здійснення захисту, оскільки перекладач надає комунікативну, а не правову допомогу, що є функцією захисника.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції надіслав учасникам судового розгляду ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 09 липня 2018 року разом із пам`яткою про їхні процесуальні права та обов`язки. Під час судового засідання 10 січня 2019 року в учасників провадження головуючий-суддя з`ясовував питання  наявності у них клопотань, проте ні обвинувачений ОСОБА_6 , ні його захисник не заявляли про необхідність залучення перекладача на час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.
Колегія суддів уважає, що суд жодним чином не порушив право ОСОБА_6 на захист, оскільки у повній мірі забезпечив обвинуваченому право давати показання, заявляти клопотання, виступати в суді мовою, якою він вільно володіє. 
Твердження касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про те, що судом апеляційної інстанції не забезпечено його право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, також є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Так, за матеріалами кримінального провадження, суд апеляційної інстанції забезпечував доставку ОСОБА_6 для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та на вимогу останнього надсилав усі необхідні йому документи. 
Колегія суддів уважає, що суд апеляційної інстанції не порушив право ОСОБА_6 на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, та враховує також те, що засудженому дане право було забезпечено в повній мірі як під час судового розгляду, так і після.
Посилання засудженого на неправомірну заміну складу суду в суді апеляційної інстанції Суд уважає безпідставними з огляду на те, що у протоколах повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями наведені обґрунтування підстав повторного розподілу провадження. При цьому, відповідно до аудіозапису судового засідання від 11 липня 2019 року, судовий розгляд після заміни складу колегії суддів було розпочату спочатку.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд 
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а увалу Донецького апеляційного суду від 11 липня 2019 року стосовно нього – без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                            ОСОБА_2                          ОСОБА_3