Справа № 345/4359/20 
Провадження № 33/4808/81/21 
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І. 
Суддя-доповідач Шкрібляк 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Шкрібляк Ю.Д., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Калинія Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою (далі АС) ОСОБА_1 , на постанову судді Калуського міськрайонного суду від 22 грудня 2020 року, –
                                                в с т а н о в и в:
Вказаною постановою   ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України,-
визнаний винуватим за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.
Постанова судді про дане адмінправопорушення викладена таким чином: що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №500409 від 25.11.2020р.  ОСОБА_1 25.11.2020 року о 18 год. 12 хв. в м. Калуш по вул. Б. Хмельницького, керував автомобілем марки «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогльного сп`ягніння, чим порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху України (далі ПДР) відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У своїй АС ОСОБА_1   покликається на те, що постанова судді щодо нього є незаконною, необґрунтованою, і такою, що винесена з порушенням норм чинного процесуального та матеріального права, висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи. Суддя належним чином не дослідив усіх обставин справи та безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності. 
Просить постанову судді щодо нього скасувати та закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення. 
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП.
В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 заперечив свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення і пояснив, що у вказаний в протоколі даті та час транспортним  засобом не керував, а лише знаходився біля нього та чекав іншого водія. Перед тим, керував вказаним автомобілем його друг на його прохання, однак, коли в них виникли деякі непорозуміння, друг залишив транспортний засіб на узбіччі дороги та пішов геть, а він залишився чекати біля вказаного автомобіля. Після цього, перебуваючи на вказаному місці, до нього під`їхав екіпаж патрульної поліції. Працівники поліції почали його звинувачувати в тому, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Працівникам поліції він пояснював, що транспортним засобом не керував, однак поліцейські на його пояснення не звертали уваги. На пропозицію працівників поліції він дійсно пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою алкотестера «драгер», результат виявився позитивним. Із вказаним результатом погодився, оскільки дійсно перед тим вживав спиртне. Крім цього, вказав, що на місці пригоди був тільки один свідок, також йому не вручили копію протоколу про адмінправопорушення, та не роз`яснили його права та обов`язки.  Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, просить провадження в справі закрити. 
В судове засідання 16.02.2021 року ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Калинія Ю.М., які просять скасувати постанову судді, а провадження закрити; переглянувши відеозаписи з нагрудних камер інспекторів поліції, перевіривши матеріали справи, вважаю, що АС слід задовольнити, виходячи із наступного.
Відповідно до вимогст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.  
З аналізу ст.ст.251,252 КУпАП випливає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.   
Згідно змісту ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.     
Під час розгляду справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст.247 і 280 КУпАП.      
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести обставини правопорушення, встановлені під час судового розгляду, дослідити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.         
Однак, суддя першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався. 
Вищевказана постанова не може вважатися законною.   
Так, відповідно до вимог ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи: відомості про особу, щодо якої розглядається справа; викладення обставин, установлених  суддею при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальності за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Під час судового розгляду суддя таких вимог не дотрималась.      
Викладені у такий спосіб обставини свідчать про їх формальне перенесення з протоколу про адмінправопорушення у судове рішення, а не встановлено суддею обставини, за яких було вчинено правопорушення.  
Такі порушення закону не можуть залишатись поза увагою суду  апеляційної інстанції та потребують відповідного реагування для недопущення подібних випадків при виготовленні судових рішень, в подальшому.           
Суддя районного суду підійшов поверхнево до розгляду справи, тому винесена ним постанова є незаконною, яку належить скасувати. 
Щодо інших доводів АС слід зазначити наступне. 
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
За змістом ч.2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а згідно з ч. 1 ст. 7 цього ж Кодексу, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Вказаних вимог закону суддя першої інстанції також не дотримався.
Покликання ОСОБА_1 у АС на те, що в його діях відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими, оскільки спростовуються доказами, перевіреними під час апеляційного розгляду. 
Приймаючи рішення про визнання винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладенні стягнення на ОСОБА_1 , суддя допустив неповноту і однобічність у дослідженні доказів по справі та не розкрив їх суті, не дав їм належної оцінки, а лише формально вказав про деякі з них.
Таким чином, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 500409 від 25.11.2020 року та в інших матеріалах справи, відсутні будь-які достовірні докази, які б свідчили, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння у вказаний час.  
Також в АС та в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 стверджував, що він не керував транспортним засобом, а лише знаходився біля нього.  
Будь-яких інших доказів, які б об`єктивно підтверджували про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у справі відсутні і не здобуто під час апеляційного розгляду.         
В той же час, відповідно до ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.    
Відповідно до п. 1.10 ПДР, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.          
Відповідно до пункту 27 Постанови ПВССУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.      
Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.        
Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.   
Крім цього, з огляду на положення п. 1.10 ПДР  та диспозицію  ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 в даній ситуації неможливо визнати водієм, оскільки матеріали справи та відеозапис з нагрудних камер інспекторів поліції не містять відомостей, які б об`єктивно підтверджували факт керування ним транспортним засобом.           
Апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги про те, що суддя не вжив вичерпних заходів для з`ясування обставин справи та дії особи, що притягалась до адміністративної відповідальності, обґрунтованими.
Із переглянутого під час апеляційного розгляду відеозапису із нагрудних камер працівників поліції також не вбачається, щоб ОСОБА_1 керував транспортним засобом, як це зазначено в протоколі про адмінправопорушення. На відеозаписі видно, що автомобіль припаркований на узбіччі дороги із увімкненим аварійним сигналом. Будь-яких інших даних відеозапис не містить. 
Окрім цього, із вказаного відеозапису також вбачається, що ОСОБА_1 проходив огляд на стан сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер» на місці пригоди, з участю тільки одного свідка, однак другого свідка який був присутній при вказаному огляді, із відеозапису не видно.
На цьому відеозапису не видно, щоб інспектор поліції роз`яснював ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.           
Із змісту ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків на місті зупинки транспортного засобу.   
Слід зазначити, що вимога щодо присутності двох свідків під час проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу міститься також у п. 6 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року (далі - Інструкція).         
Відповідно до вимог  ч. 5 ст. 266 КУпАП та пункту 22 Інструкції, огляд на стан сп`яніння, проведений з порушенням вказаних норм, вважається недійсним.
Так, залучення свідків, могло б об`єктивно підтверджувати порядок проходження або відмову від медогляду водієм та дані результати показників приладу.  
Таким чином, вказана процедура проведення медогляду працівниками поліції не дотримана, хоча виконання її законом передбачено і визнано її обов`язковою.
Також, як вбачається із вказаного вище протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 ПДР України (а.п. 1).
Між тим, п. 2.9 ПДР  складається з підпунктів «а, б, в, г, ґ, д», що вказують на заборону водієві вчиняти певні дії під час керування транспортним засобом.
Оскільки розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення, то відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення посилання на конкретний підпункт п. 2.9 ПДР, порушує його право на захист від конкретного обвинувачення.
З огляду на з`ясоване, вважаю, що по даній справі вчинення адміністративного правопорушення не доведено поза всяким розумним сумнівом, а саме факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тому апеляційний суд приходить до висновку, про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 цього Кодексу. 
Згідно положень п.2 ч.8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.  
За таких обставин, АС ОСОБА_1 підлягає до задоволення. 

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд - 

                                                   п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Калуського міськрайонного суду від 22 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, тобто на підставі п.1 ч.1 ст.247 цього ж Кодексу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                              Ю.Д. Шкрібляк