Ухвала
 
11 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 520/14750/19
провадження № 61-18307ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У 2019 році ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 731 109 600,00 (сімсот тридцять один мільйон сто дев`ять тисяч шістсот) грн. 
 
Позовна заява мотивована тим, що заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ВАТ «МТБ Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором. Відповідач з пропуском строку подав, а державний виконавець прийняв виконавчий лист, відкрив виконавче провадження в рамках якого накладено арешт на рахунки, за якими позивач отримує пенсію та соціальні виплати. ОСОБА_1 впевнений, що ВАТ «МТБ Банк» своїми діями, навмисно та свідомо завдало позивачу моральну шкоду, а тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ «МТБ Банк» на користь позивача компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 731 109 600,00 грн.
 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року,у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.
 
ОСОБА_1 05 грудня 2020 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, а саме: вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи. Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2021 року продовжено ОСОБА_1 строк на усунення недоліків касаційної скарги.
 
У лютому 2021 року особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 17 грудня 2020 року ці недоліки було усунуто, зокрема, надано уточнену касаційну скаргу, у якій ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні  вимоги. 
 
У уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначаючи підстави касаційного оскарження указує, що: відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, коли сторона судового процесу не змогла скористатися своїм правом на участь в судовому засіданні внаслідок дій інших осіб, зокрема, охорони суду (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України); суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 2-685/10 (провадження № 61-15324св19), в ухвалі Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 127/22669/17, рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справах № 6-45018св14 та № 6-1648ск16, рішенні Вищого адміністративного суду України від 15 вересня 2016 року у справі № К/800/37663/15, рішенні Вищого господарського суду України у справі № 904/4950/15; 
 
Касаційна скарга підлягає поверненню у цій частині з таких мотивів.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).
 
Вказівка у касаційній скарзі на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, коли сторона судового процесу не змогла скористатися своїм правом на участь в судовому засіданні внаслідок дій інших осіб, зокрема, охорони суду, не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Оскільки ОСОБА_1 не зазначено щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
 
Окрім цього, оскаржена постановаОдеського апеляційного суду ухвалена 29 жовтня 2020 року. Постанова Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 2-685/10 (провадження № 61-15324св19), на яку посилається у касаційній скарзі ОСОБА_1 , оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 09 грудня 2020 року. Окрім цього, ухвала Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 127/22669/17, рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справах № 6-45018св14 та № 6-1648ск16, рішення Вищого адміністративного суду України від 15 вересня 2016 року у справі № К/800/37663/15, рішення Вищого господарського суду України у справі № 904/4950/15, на які посилається у касаційній скарзі ОСОБА_1 , не є постановами Верховного Суду, в яких викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах. Тому посилання на указані рішення не може бути підставою касаційного оскарження судового рішення.
 
Таким чином, ОСОБА_1 не виконало вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України, касаційна скарга у цій частині підлягає поверненню. 
 
Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року в частині посилання у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та в частині посилання на постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 2-685/10 (провадження № 61-15324св19), ухвалу Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 127/22669/17, рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справах № 6-45018св14 та № 6-1648ск16, рішення Вищого адміністративного суду України від 15 вересня 2016 року у справі № К/800/37663/15, рішення Вищого господарського суду України у справі № 904/4950/15; повернути.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              В. І. Крат