ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року		Справа № 380/4735/20 пров. № А/857/15352/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідач – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Затолочного В.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду 26 жовтня 2020 року (суддя Братичак У.В., м.Львів) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі – Головне управління) в якому просив визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2019 №Ф-7018-52 (далі – Вимога).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення відмову у задоволенні позову.
          В доводах апеляційної скарги наводячи окремі обставини справи та норми матеріального права вказує, що у позивача відсутні підстави для звільнення від сплати єдиного внеску, оскільки згідно із реєстраційних та облікових даних платника податків ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем (далі – ФОП) 05.08.2003, а відтак не звільняються від сплати єдиного внеску та подання звітності за себе, як за ФОП. Відтак, внаслідок порушення позивачем свого обов`язку щодо сплати єдиного внеску у строки встановлені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон №2464-VI), відповідачем правомірно сформовано та надіслано позивачу Вимогу. Крім цього судом першої інстанції не було взято до уваги той факт, що позивач пропустила десятиденний строк звернення до суду в порушення строків, визначених абзацом дев`ятим частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI (десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів).
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав .
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність офіційного підтвердження у ОСОБА_1 статусу ФОП, у тому числі шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі – Закон №755-IV), виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, та виключає можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом. За таких обставин у відповідача були відсутні підстави для нарахування позивачу єдиного внеску та виставлення відповідної Вимоги.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено що, згідно з реєстраційними та обліковими  даними, які містяться в інформаційних системах контролюючого органу ОСОБА_1 був зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності 29.07.2003 Личаківським управлінням Головного управління.
10.05.2021 постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі №2а/3274/12/1370 припинено підриємницьку діяльність ОСОБА_1 .
Проте, Головним управлінням на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів винесено Вимогу відповідно до якої позивачу станом на 31.10.2019 визначено недоїмку зі сплати єдиного внеску на суму 26539,26 грн (а.с.6)
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон №2464-VІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VІ єдиний внесок це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ, є платниками єдиного внеску.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Системний аналіз наведених вище норм свідчить про те, що зареєстровані в установленому чинним законодавством порядку фізичні особи-підприємці є платниками єдиного внеску.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону №2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, є недоїмкою (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).
Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2464 єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини другої статті 6 Закону №2464).
Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Крім того, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 9 Закону №2464-VI).
Згідно з частиною четвертою статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
За змістом частини восьмої статті 4 Закону №755-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
Таким чином за умов визначених законодавством припинення підприємницької діяльності пов`язано з позбавленням статусу підприємця внаслідок внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.
Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за критерієм пошуку реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача НОМЕР_1 відсутні відомості тобто у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань не включено відомості про позивача такі взагалі відсутні.
Доказів, які б підтверджували статус позивача як ФОП, крім відомостей реєстраційних даних з інформаційних систем контролюючого органу – відсутні.
Відсутність офіційного підтвердження у ОСОБА_1 статусу ФОП, у тому числі шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом №755-IV, виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, таке виключає можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.
За таких обставин, у контролюючого органу були відсутні підстави для нарахування позивачу єдиного внеску, як фізичній особі-підприємцю та виставлення відповідної вимоги.
Згідно частини першої та другої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до абзацу 7 частини першої статті 5 Закону №2464-VІ зняття з обліку платників єдиного внеску, зокрема фізичних осіб - підприємців здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку.
Відтак, Законом №2464-VІ визначено, що початком нарахування єдиного внеску, для фізичних осіб-підприємців є дата державної реєстрації фізичної особи як підприємця, а закінчення нарахування єдиного внеску для цієї категорії осіб є дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності.
Оскільки обов`язковою підставою для нарахування єдиного внеску в контексті спірних відносин відповідно до Закону №2464-VI є факт реєстрації особи суб`єктом підприємницької діяльності (фізичною особою-підприємцем), відсутність в Єдиному державному реєстрі відомостей про реєстрацію позивача протягом 2018-2019 років (період, за який нараховано відповідачем єдиний внесок), як ФОП, дає підстави для висновку про те, що позивач в спірному періоді не був платником єдиного внеску в розумінні Закону №2464-VI.
Щодо тверджень апелянта про те, що позивач пропустив десятиденний строк звернення до суду в порушення строків, визначених абзацом дев`ятим частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI, то апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції вирішено питання щодо поновлення пропущеного строку позивачем ухвалою від 26 жовтня 2020 року відповідно до якої у клопотанні відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено. Крім того, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання висновків суду першої інстанції щодо можливості поновлення позивачу пропущеного строку звернення до суду з позовом необґрунтованими чи помилковими.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оскаржуваної Вимоги та її скасування.
Відповідно статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повне судове рішення складено 25 лютого 2021 року.