П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/961/20	

Категорія:112010200          Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О.
          Місце ухвалення: м. Миколаїв
          Дата складання повного тексту: 05.06.2020 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           - Бітова А.І.
суддів                     - Лук`янчук О.В.
- Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч. 1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі - ГУПФ) України в Миколаївській області про зобов`язання перерахувати пенсію по інвалідності з урахуванням коефіцієнту 2,1150 та враховуючи понаднормовий стаж 13 років, а саме пенсію на суму 3 957,11 грн. та виконати необхідні нарахування пенсії за віком терміном з 2016 року по теперішній час.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що при призначенні пенсії по інвалідності відповідачем неправильно розрахований індивідуальний коефіцієнт заробітної плати - 1,56616, а необхідно було зазначити - 2,11504. При призначенні пенсії за віком протиправно не враховано понаднормовий стаж 13 років, тому пенсія позивача повинна бути з 2016 року - 3 734,95 грн., а не 2 078,21 грн., як визначив відповідач.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що пенсію по інвалідності, та і пенсію за віком позивачу обчислено відповідно до норм чинного законодавства.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУПФ України в Миколаївській області відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги:
-          відповідачем невірно розрахований індивідуальний коефіцієнт заробітної плати, а саме замість 2,11504 було визначено 1,56616, оскільки з виписки розпорядження 112266 від 12 жовтня 2006 року вбачається, що середню зарплату відповідач брав за 2004-2006 роки (730,18 грн.), однак, середня заробітна плата за 2003-2005 років складала 544,18 грн. Це, в свою чергу, вплинуло на розрахунок пенсії за віком;
-          особи які пішли на пенсію до 2011 року страховий стаж становить 25 років. Відповідач після перерахунку моєї пенсії посилається на понад нормативний стаж 3 роки (38 років - 35 років). В даному випадку повинен враховуватися стаж не 35 років, а 25 років, а саме понаднормовий стаж повинен становити 13 років, а це є також протиріччям при перерахуванні пенсії, що відповідач відмовляється зробити.
У відзиві ГУПФ України в Миколаївській області на апеляційну скаргу вказується, що рішення суду першої інстанції прийняте на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи з дотриманням норм чинного законодавства.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
07 серпня 2006 року позивачу призначено пенсію по інвалідності. Розпорядження про призначення пенсії від 12 жовтня 2006 №112266 свідчить, що з 07 серпня 2006 року пенсія по інвалідності складала 510,45 грн., з 01 листопада 2006 року 511,59 грн. Середньомісячний заробіток складає 1 150,88000 грн. Повний загальний стаж 33 роки 6 місяців 13 днів, коефіцієнт стажу 0,43667 - 524 місяця.
19 жовтня 2016 року позивачу призначено пенсію за віком. Розпорядження №112266 від 25 жовтня 2016 року свідчить, що з 19 жовтня 2016 року позивачу призначили пенсію в сумі 2 078,21 грн. Загальний стаж 38 років 8 місяців 7 днів, коефіцієнт стажу 0,38667 - 446 місяців, коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35 - 0,52000. Розмір пенсії за віком 2 045,99 грн. Доплата за понаднормовий стаж 3 роки - 32,22 грн.
Листом від 16 січня 2018 року відповідач повідомив ОСОБА_1 , що його страховий стаж визначено відповідно до ст. 24 Закону №1058, станом на 01 жовтня 2017 року становить 38 років 8 місяців 7 днів і врахований по 30 вересня 2016 року. Для визначення розміру пенсії враховано заробітну плату відповідно до ст. 40 Закону №1058 за період з 01 квітня 1990 року по 31 березня 1995 року та за весь період страхового стажу починаючи з 2000 року, як найбільш вигідний варіант. При цьому коефіцієнт заробітної плати становить 1,24917.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно при обчисленні позивачу пенсії за віком враховано 3 роки понаднормового стажу. 
Посилання позивача на те, що до 2011 року страховий стаж становив для чоловіків не 35 років, а 25 років судом першої інстанції не прийнято до уваги, оскільки пенсія за віком призначена позивачу з 19 жовтня 2016 року, тому відповідач правомірно застосував законодавство чинне на момент призначення пенсії за віком - 2016 року, а не пенсії по інвалідності 2006 року.
Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 73, 74, 77 КАС України, ст.ст. 9, 10, 26, 28, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Згідно до положень ч.1 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції від 29 квітня 2006 року, далі Закон №1058) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. 
У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж. 
За вибором особи, яка звернулася за пенсією, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключається період до 60 календарних місяців підряд за умови, що зазначений період становить не більше ніж 10 відсотків тривалості страхового стажу. 
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. 
Відповідно до ч.2 ст. 40 Закону №1058 заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: 
Зп = Зс х (Ск : К), де: 
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; 
Зс - середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії; 
Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1  +  Кз 2  + Кз 3 + ... + Кз n); 
К - кількість місяців страхового стажу, за які розраховано коефіцієнти заробітної плати (доходу) застрахованої особи. 
У разі відсутності на момент призначення пенсії даних про середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки України, за попередній рік для визначення заробітної плати (доходу) враховується наявна середня заробітна плата  працівників, зайнятих у галузях економіки України, за місяці попереднього року з наступним перерахунком заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії після отримання даних про середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії. 
Коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою:
Кз = Зв : Зс, де: 
Кз - коефіцієнт заробітної плати  (доходу) застрахованої особи; 
Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу); 
Зс - середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу). 
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що індивідуальний коефіцієнт заробітної плати є сумою коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць, який було враховано при призначенні пенсії.
В обґрунтування розрахунку коефіцієнту заробітної плати, позивач зазначає, що при призначенні пенсії відповідач повинен був взяти фактично середній заробіток 1 150,88 грн. розділити на середній заробіток по Україні 544,14 грн. звідси і виходить коефіцієнт 2,11504, а по виписці виходить інша сума (вказана вище 730,18 грн., а тому коефіцієнт виходить 1,57616).
Судова колегія зазначає, що математична формула, яку позивач застосовує при особистих розрахунках індивідуального коефіцієнту заробітної плати не відповідає вимогам ч.2 ст. 40 Закону №1058.
Отже, доводи апелянта ґрунтуються лише на суб`єктивному тлумаченні норм матеріального права.
За таких обставин, з урахуванням вимог ч.2 ст. 40 Закону №1058, судова колегія доходить висновку, що відповідачем правомірно застосовано при визначенні розміру пенсії позивача середню заробітну плату по Україні за 2005 календарний рік (це рік, що передував року звернення позивача за призначенням пенсії), а апелянтом, в свою чергу, не спростовано належними доказами, здійснений органом пенсійного фонду розрахунок індивідуального коефіцієнту заробітної плати.
Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України (яка розрахована відповідно до Тимчасової методики визначення показників середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях національної економіки, для призначення пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яку було затверджено наказом Держкомстатом, Мінпраці, Мінекономіки від 31 грудня 2003 року №472/352/398, постановою правління Пенсійного фонду України від 31 грудня 2003 року № 22-1 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 січня 2004 рок № 85/8684) за 2004 рік складала 524,14 грн., а не 544,14 грн., як зазначає позивач.
Це, в свою чергу, додатково підтверджує, що здійснені особисто позивачем розрахунки коефіцієнту заробітної плати, взагалі не відповідають офіційним даним щодо розміру середньої заробітної плати в Україні та вимогам ст. 40 Закону №1058.
Стосовно доводів апелянта щодо невірного розрахунку понаднормового стажу 
Згідно із ч.1 ст. 9 Закону №1058 в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1 ст. 10 вказаного Закону передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно ч.3 ст. 40 Закону №1058 якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена ч.2 ст. 40 цього Закону для призначення пенсії.
З матеріалів справи вбачається, що позивачу призначено пенсію по інвалідності 07 серпня 2006 року.
Згідно ст. 26 Закону №1058 (в редакції на час призначення пенсії по інвалідності позивачу) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п`яти років.
Статтею 28 Закону №1058 (в редакції на час призначення пенсії по інвалідності позивачу) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб,  які втратили працездатність, визначеного законом. 
За кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток  розміру пенсії, обчисленої відповідно до ст. 27 цього Закону, але не більше ніж на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці  першому цієї частини. 
Судова колегія зазначає, що на станом на 07 серпня 2006 року позивач не набув права на призначення пенсії за віком, оскільки він не досяг пенсійного віку в той момент.
Таким чином, оскільки право на призначення пенсії за віком виникло у позивача у 2016 році, в даних спірних правовідносинах відбулось призначення пенсії за віком вперше, а не перехід з одного виду пенсії на інший, як зазначає апелянт.
Отже, в такому випадку під час розрахунку розміру пенсії за віком підлягають застосуванню норми, які діяли на момент призначення такої пенсії.
Відповідно ст. 28 Закону №1058 (в редакції на час призначення пенсії за віком позивачу) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії.
За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до ст. 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.
Враховуючи вищезазначене, судова колегія дійшла висновку, що оскільки станом на 19 жовтня 2016 року страховий стаж позивача становив 38 років 8 місяців 7 днів, відповідач правомірно визначив понаднормовий стаж позивача у розмірі 3 три роки.
За таких обставин, доводи апелянта, що невірний розрахунок розміру його пенсії не знайшли свого підтвердження.
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 11 січня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.