ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

02 березня 2021 року                                                                        м. Чернівці
справа № 727/11603/19
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.
секретар Собчук І.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визначення місця проживання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 грудня 2020 року, (головуючий у 1-й інстанції Мамчин П.І.),-
ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.
             Свої вимоги обґрунтовував тим, що з  15 жовтня 2006 року по 19 грудня 2018 року він перебував у шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу у них народилася донька – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після припинення шлюбу дитина перебуває на його утриманні, проте проживає разом з відповідачкою, однак, на протязі останнього періоду, донька перебуває більшу частину свого часу у м. Сторожинець, у своєї бабусі, яка працює на ринку і дуже часто (навіть у зимовий період) бере туди доньку, де дитина проводить цілий день. 
Також, його як батька, тривожить той факт, що донька дуже часто знаходиться поряд із братом відповідачки - ОСОБА_5 , який знаходиться на диспансерному обліку у лікаря психіатра з 2010 року, і вже був такий випадок, коли він всупереч волі моєї доньки обіймав та цілував її, тому він дуже хвилюється про
________________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/154/21 

психологічний та емоційний стан своєї дитини, і вважає за необхідне визначити місце проживання дитини з ним. 
Зазначав, що має можливість забезпечити доньці належні умови проживання, повною мірою займатися її вихованням дитини, чого відповідачка забезпечити не в змозі. Просив суд задовольнити позовні вимоги.
02 січня 2020 року ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву, яка мотивована тим, що після розірвання шлюбу, 22 лютого 2019 року між сторонами був укладений договір про визначення місця проживання дитини, умов утримання дитини та участі батьків у вихованні. Відповідно до умов даного договору, визначено місце проживання доньки з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , а також визначено, що батько зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини. 
З березня 2019 року ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини не сплачує, існує заборгованість. Вказала, що донька проживає з нею за адресою: АДРЕСА_1 , і дана квартира належить дочці відповідно до договору дарування. Дитина відвідує садок, додаткові курси та заняття. Інколи навідують бабусю і якщо при зустрічі з рідним братом, нехай і навіть хворим (а він як дитина), цілує, обіймає її, це свідчить про прояв любові, людяності, турботи. 
      Вказувала, що також хвилюється про психологічний та емоційний стан донечки, адже намагання батька забрати дитину до себе, в іншу, новостворену сім`ю, до чужої для дитини матері, нової дружини  ОСОБА_1 , де вже з`явилася ще одна дитина, і розлучення її з рідною матір`ю, з якою сильний емоційний зв`язок завдасть донечці психологічну травму. Вона працює, має стабільний дохід, а також час для виховання дитини, а тому просила суд визначити місце проживання дитини з нею. 
          Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 грудня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за її місцем проживання: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючи з вказаним судовим рішення ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.  
                Доводи скарги мотивує тим, що з судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що у висновку органу опіки та піклування, який покладений в основу рішення, не зазначено та не надано жодного пояснення з приводу частого перебування доньки з братом колишньої дружини, який знаходиться на диспансерному обліку у лікаря психіатра. Даний факт судом не взятий до уваги, але він має важливе значення, оскільки однозначно вплинув на психологічний стан дитини. 
Суд першої інстанції ухвалюючи спірне рішення не взяв до уваги доказів, яким доведено факт його піклування про дитину, забезпечення їй належних умов проживання, побуту і виховання.
Зазначає, що визначення місця проживання дитини з батьком відповідатиме інтересам дитини в більшій мірі, ніж проживання разом із матір`ю, оскільки він як батько, на відміну від матері, спроможний надати дитині належний рівень виховання, постійного піклування та розвитку, має достатній дохід та належні житлово-побутові умови, приділяє доньці багато уваги, опікується духовним та інтелектуальним розвитком доньки, що свідчить про належне виконання своїх батьківських обов`язків. 
Просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 грудня 2020 року щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог, задовольнивши його позов. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. 
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 та визначивши місцем проживання малолітньої доньки разом з матір`ю, суд першої інстанції виходив з того, що місце проживання доньки з матір`ю не позбавляє батька дитини піклуватися про неї, бачитися, спілкуватися та брати участь в її житті. Врахував особисту прихильність дитини до матері, її психологічний стан, прагнення матері до якнайкращої адаптації дитини та її розвитку у колективі однолітків, інтереси та вік дитини.
Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду першої інстанції.
Судом встановлено, що  сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2006 року, який відповідно до рішення Шевченківського райсуду м. Чернівці від 19 грудня 2018 року був розірваний (а.с.13).
Від шлюбу народилася донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20).
Договором про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні, укладеного 22 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановлено, місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 , з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , а також визначено сплату аліментів та порядок виплати, а також права та обов`язки сторін щодо дитини. (а.с.72-73).
ОСОБА_1 створені належні умови для проживання малолітньої дитини за адресою: АДРЕСА_2 , де проживають позивач, його дружина, ОСОБА_6 та її донька ОСОБА_7 . Даний будинок належить на праві власності ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 29.12.2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.15-17).
ОСОБА_1 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а.с.18).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є приватними підприємцями, мають постійний самосійний дохід (а.с.9-11, 76).
За змістом частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 4 ЦПК України ).
Підставою позову є фактичні обставини, з наявністю або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин сторін.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 
Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.
Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України)
Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Згідно статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
З матеріалів справи вбачається, що актом ОСББ «Таксі» від 21 листопада 2019 року встановлено, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із донькою, ОСОБА_8 . Вихованням та доглядом доньки займається мати. У вихованні доньки, батько ОСОБА_1 участі не приймає (а.с.77).
Згідно довідки про склад сім`ї від 21 листопада 2019 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_4  власниця, ОСОБА_2  мати, ОСОБА_1 батько (а.с. 78-79).
ОСОБА_2  на обліку в психіатричному кабінеті та у лікаря-нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалася (а.с.80-81, 107).
Згідно довідки ДНЗ № 25 Центр розвитку дитини «Малюк» м. Чернівців від 20 листопада 2019 року малолітня ОСОБА_4 , відвідує дошкільний заклад з 2017 року, оплату проводить мати дівчинки, дитина доглянута, розвиток її відповідає віку, відвідує різноманітні гуртки. Батько - ОСОБА_1 з`являвся в дошкільному закладі декілька разів, був присутній на дитячих ранках (а.с. 82).
Малолітня ОСОБА_4 додатково займається в групі підготовки дітей до школи комунальної бюджетної установи «Центральний Палац культури м. Чернівців», відвідує гурток сучасних танців «Школи танців та фітнесу DАNСЕ-СІТY», займається в групі з вивчення англійської мови в «Школі розвитку та підготовки дітей до школи «Пізнайко». Також відвідує групу підготовки до школи «Пролісок» Всі додаткові заняття по розвитку доньки оплачує мати ОСОБА_2 (а.с.83-85, 127-130).
Відповідно до інформації про результати психологічного обстеження ОСОБА_4 від 16 грудня 2019 року, емоційний фон під час обстеження врівноважений, дитина має великий інтерес до всього нового, високий рівень інтелекту, вільно і зрозуміло висловлю власну думку. Значимими людьми в житті дівчинки є матір та бабуся по материнській лінії. Розмову про батька хотіла швидше закінчити, його фігура викликає в неї стурбованість та страх, що підриває безпеку та захищеність. Материнська фігура втілює емоційну близькість, відчуття безпеки та спокою. За результатами психологічного обстеження зроблено висновок про те, що напружені стосунки між батьками негативно впливають на емоційний стан дитини. Психологи рекомендують зустрічі з батьком є доцільними за умови проживання дитини із мамою в стабільному та безпечному середовищі (а.с. 86-87).
Згідно акту оцінки потреб сім`ї/особи від 11 січня 2020 року та відповідного висновку від 11 січня 2020 року умови проживання матері та доньки задовільнені. Дитина забезпечена усім необхідним для повноцінного проживання, навчання та розвитку. Мати задовольняє потреби дитини в повній мірі (а.с.113-117).
З висновку за результатами психологічної діагностики ОСОБА_4 вбачається, дитина активна, комунікабельна, проявляє інтерес до усіх видів діяльності, рівень інтелекту та психоемоційного розвитку відповідає віку. Найбільш психологічно значущим членом сім`ї дитина вважає матір, до якої дівчинка сильно емоційно прив`язана. Прослідковується позитивне ставлення до рідного батька, бажання об`єднати та відновити емоційну близькість між батьками. Сімейну систему дівчинка сприймає стійкою, включає до неї себе, матір та бабусю по материнській лінії, батько із сімейної системи виключений. (а.с.118).
З висновку органу опіки та піклування від 29 січня 2020 року вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради було прийнято рішення надати до суду висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю, не порушуючи права батька брати участь у вихованні та спілкування із дитиною (а.с.134-138). 
Вирішуючи даний спір суд першої інстанції виходив з того, що мати ОСОБА_2 приймає активну участь у житті дитини, опікується нею, прагне до якнайкращої соціальної адаптації дитини та її розвитку у колективі, що зі сторони батька не проявлялося. 
Визначаючи місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про наявність всіх підстав щодо створення позивачкою належних умов для проживання, виховання та розвитку доньки, з урахуванням забезпечення найкращих інтересів дитини.
Таким чином, встановивши наявність практично однакових належних матеріально-побутових умов як у матері, так і у батька для проживання і виховання малолітньої доньки, однакову прихильність дитини до батьків, а також виконання обома батьками належним чином своїх обов`язків по вихованню дитини, суд першої інстанції дійшов достатньо обґрунтованого висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_8 разом із матір`ю.
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
В матеріалах справи міститься договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні від 22 лютого 2019 року між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г. за реєстровим №626 (а.с.72,72).
За змістом пунктів 1.2.,1.3 договору батьки домовилися про порядок сплати аліментів, визначення місця проживання дитини та про порядок здійснення батьківських прав батьками. Місцем проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 , визначили місце проживання матері: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 умови договору не оспорював, не звертався до суду із вимогою про зміну цих умов, та не навів аргументованих доводів, які б дали можливість змінити місце проживання дитини. 
Доводи апеляційної скарги, що він як батько, спроможний надати дитині належніший рівень виховання, на відміну від матері, наявність достатнього матеріального забезпечення та житлово-побутових умов, не спростовують висновків суду першої інстанції про визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки суд першої інстанції правомірно вказав у своєму рішенні, що матеріально-побутове забезпечення батьків має враховуватися, але не є визначальним у вирішенні даного спору.
Колегія суддів зазначає, що головним критерієм при визначенні місця проживання дитини є її інтереси, які повинні превалювати над інтересами батьків.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.
Судом першої інстанції зазначено, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не позбавляє батька дитини права піклуватися про неї, спілкуватись, брати участь у її житті.
Доводи апелянта щодо надмірного прояву уваги зі сторони брата колишньої дружини, який знаходиться на диспансерному обліку у лікаря психіатра, що впливає на психологічний стан дитини є не обґрунтованими та не підтверджено належними доказами, тому не можуть слугувати як однією з підстав для зміни місця проживання дитини.
У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Враховуючи наведене колегія суддів зазначає, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення щодо визначення місця проживання доньки, а тому першочергове значення має надаватися саме найкращими інтересами дитини та створення умов для її духовного та фізичного розвитку. 
Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову у частині визначення місця проживання дитини з матір`ю. 
Статтями 158, 159, 165 СК України визначено, що при наявності між батьками спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, в разі неможливості його врегулювання рішенням органу опіки та піклування, такий спір розглядається судом та саме судове рішення є остаточним у вирішенні цього питання.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному відношенні. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними. Залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00№23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє  ОСОБА_3  залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 

Дата складання повного тексту постанови 03 березня 2021 року.

Головуючий А.І. Владичан 

Судді: І.М. Литвинюк 

І.Б. Перепелюк