Постанова
Іменем України
 
25 лютого 2021 року                                                                              
м. Київ
 
справа №454/2234/13-к
провадження №51-1725км19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі -Суд):
головуюча                                                  ОСОБА_1 ,
судді:                                                            ОСОБА_2 ,
                                                                    ОСОБА_3 , 
 
секретар судового засідання               ОСОБА_4 ,
учасники судового провадження:
прокурор                                                     ОСОБА_5 ,
  
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року про відмову у відкритті провадження.
 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, виклав вимогу до Суду про скасування вказаної ухвали та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своєї вимоги ОСОБА_6 зазначає, що апеляційний суд незаконно відмовив у відкритті провадженняза його апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді, якою було відмовлено в задоволенні його скарги на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР), незважаючи на прийняте на момент постановлення оскаржуваної ухвали Рішення Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 4-р(II)/2020, яким визнано неконституційною норму Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
 
Зміст судових рішень, у тому числі оскаржуваного, і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області                            від 27 січня 2014 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність виконуючого обов`язки прокурора Сокальського району                     ОСОБА_7 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на вказану ухвалу слідчого судді. 
 
Позиція інших учасників судового провадження
 
У судовому засіданні прокурор заперечив доводи касаційної скарги. 
 
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Як установлено судом, ОСОБА_6 оскаржив у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді.
Відповідно до ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частиною 3 ст. 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову в задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6  звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді, якою було відмовлено в задоволенні його скарги на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Суддя апеляційного суду, отримавши апеляційну скаргу ОСОБА_6 та вирішуючи питання про прийняття її до апеляційного розгляду, встановив, що апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим, керуючись положеннями ч. 4 ст. 399 КПК України, відмовив у відкритті апеляційного оскарження. 
При цьому судом встановлено, що згідно з положеннями ч.3 ст. 307 КПК України, які були чинними на момент розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 , ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не могли бути оскаржені, окрім ухвали про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставах, визначених п.9-1 ч. 1               ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Твердження в касаційній скарзі ОСОБА_6 про те, що апеляційний суд не врахував Рішення Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року                   №4-р(II)/2020, Суд відхиляє з огляду на таке.
Так, Рішенням Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року                           №4-р(II)/2020 визнано неконституційним положення частини 3 статті 307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.
Зі змісту вказаного Рішення Конституційного Суду України вбачається, що воно ухвалене з метою забезпечення конституційного права на судовий захист особи, яка звертається до уповноважених державних органів із заявою, повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Зокрема, Конституційний Суд України зазначив про те, що судовий захист стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення, має бути забезпечений під час розгляду цього питання хоча б у двох судових інстанціях.
Виходячи з аналізу положень цього Рішення Конституційного Суду України апеляційному оскарженню підлягає саме ухвала слідчого судді, якою відмовлено в задоволенні скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення особи про кримінальне правопорушення.
Відповідно до статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII                  «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням.
Водночас відповідно до статті 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Тобто раніше чинний закон перестає застосовуватись у кримінальному провадженні після набрання чинності новим законом. На відміну від кримінального (матеріального) закону, новий кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження.
Аналогічний висновок зробила об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 15 лютого 2021 року (справа №133/3337/19), згідно з яким оскарженню в апеляційному порядку підлягають ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, які постановлені після визнання неконституційними положень ч. 3 ст. 307 КПК України, тобто з 17 червня 2020 року. 
Якщо така ухвала слідчого судді постановлена до 17 червня 2020 року і на час ухвалення Рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 17 червня      2020 року №4-р(ІІ)/2020 та набрання ним чинності ще не закінчився встановлений у п. 3 ч. 2 та ч. 3 ст. 395 КПК України строк апеляційного оскарження певною особою ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, то в такої особи виникає право апеляційного оскарження вказаної ухвали слідчого судді.
Оскільки ОСОБА_6 оскаржував ухвалу слідчого судді від 27 січня 2014 року, хоча й постановлену до 17 червня 2020 року, однак на час ухвалення зазначеного Рішення Конституційного Суду України та набрання ним чинності встановлений у п. 3 ч. 2 та ч. 3 ст. 395 КПК України строк апеляційного оскарження цієї ухвали вже закінчився, то суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив йому у відкритті провадження. 
Таким чином, ухвала Львівського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року відповідає вимогам КПК України, є законною та обґрунтованою, а тому Суд не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим касаційна скарга ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.
 
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд 
 
ухвалив:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року про відмову у відкритті провадження залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                          ОСОБА_3