Постанова                                      
Іменем України
 
24 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 216/2813/15-ц
провадження № 61-21451св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у складі колегії суддів: 
Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2015 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовна заява мотивована тим, що 31 серпня 2007 року між 
банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір,за умовами якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 20 000 доларів США на термін до 30 серпня 2017 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.
 
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 31 серпня 2007 року.
 
Посилаючись на те, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 27 березня 2015 року становить 10 034,06 доларів США, з яких: 
8 761,76 доларів США - заборгованість за кредитом; 522,04 доларів США - заборгованість за процентам за користування кредитом; 200 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом; 62,32 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 10,63 доларів США - штраф (фіксована частина); 477,31 доларів США - штраф (процентна складова), що еквівалентно 235 900,75 грн, позивач просив задовольнити його вимоги.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 
22 вересня 2017 року у складі судді Мазурчака В. М. позов 
АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ 
КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 31 серпня 
2007 року у розмірі 10 034,06 доларів США, що еквівалентно 235 900,75 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь 
ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 359,01 грн. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, прострочив сплату щомісячних платежів, що призвело до виникнення у позивача права вимагати дострокового повернення частини позики, та сплати процентів відповідно до положень статті 1048 ЦК України.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
У суді апеляційної інстанції справа розглядалася неодноразово.
Так, постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 
2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 
22 вересня 2015 року скасовано в частині розподілу судових витрат та ухвалено у цій частині нове рішення, яким стягнуто у рівних частинах з 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 359,01 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Постановою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 , скасовано постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Верховний Суд виходив із того, що суд апеляційної інстанції не перевірив обставин припинення поруки за кожним із щомісячних платежів, строк погашення яких настав на дату звернення з позовом до суду, а відтак не перевірив розмір заборгованості, що підлягає стягненню у солідарному порядку з позичальника та поручителя за кредитним договором, а також правильність одночасного нарахування пені та штрафів за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 вересня 
2015 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк».
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь 
АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором: 8 482,02 доларів США, що еквівалентно 199 412,29 грн, - тіло кредиту; 379,90 доларів США, що еквівалентно 8 931,45 грн, - проценти за користування кредитом; 160 доларів США, що еквівалентно 3 761,60 грн, - комісія; 683,20 грн - пеня.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором: 279,74 доларів США, що еквівалентно 6 576,69 грн, - тіло кредиту; 142,14 доларів США, що еквівалентно 3 341,71 грн, - проценти за користування кредитом; 40 доларів США, що еквівалентно 940,40 грн, - комісія; 781,94 грн - пеня.
В іншій частині позову банку відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що з`ясувавши, що заборгованість за кредитним договором щодо сплати щомісячних платежів у позичальника виникла 29 жовтня 2014 року, а з позовними вимогами про її стягнення у солідарному порядку до позичальника та поручителя, 
АТ КБ «ПриватБанк» звернулося 06 травня 2015 року, тобто через 6 місяців днів з дня настання строку погашення чергового платежу, суд першої інстанції не врахував положення частини четвертої статті 559 ЦК України. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про припинення поруки щодо платежів, передуючих 28 листопада 2014 року. Крім того, стягуючи пеню та штрафи за одне й те саме правопорушення, суд першої інстанції не звернув уваги на зміст положення статті 61 Конституції України, а тому вважав, що у стягненні штрафів слід відмовити. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, щозаборгованість за кредитним договором, яку просить стягнути банк, не відповідає розміру заборгованості, зазначеної банком у вимозі станом на 28 листопада 2014 року. Зазначає, що порука є припиненою на підставі частин першої, четвертої статті 559 ЦК України. Позивач не надав належних та допустимих доказів видачі йому кредитних коштів. Наданий банком розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Зазначає, що він не був повідомлений судом апеляційної інстанції про час та місце судового засідання. 
 
Відзив на касаційну скаргу
 
У квітні 2020 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому банк посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність прийнятої судом апеляційної інстанції постанови.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року було відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 12 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
31 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк по 30 серпня 2017 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 20 000 доларів США. Погашення заборгованості за договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, здійснюється щомісячно у період з 24 по 28 число кожного місяця у сумі 317,69 доларів США. 
 
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 26 квітня
2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.
 
Пунктом 11 договору поруки передбачено, що договір діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.
 
31 березня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив на адресу 
ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 повідомлення з вимогою погасити прострочену заборгованість у розмірі 2 239,61 долар США у п`ятиденний строк з дати одержання повідомлення, у разі несплати якої, банк відповідно до статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору, вимагав повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції. 
 
06 травня 2015 року на підставі частини другої статті 1050 ЦК України 
ПАТ КБ «ПриватБанк» пред`явив до суду позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у повному обсязі, а також нарахованих процентів та комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань та штрафів.
 
Станом на 27 березня 2015 року розмір заборгованості за кредитним договором від 31 серпня 2007 року становить 10 034,06 доларів США, з яких: 8761,76 доларів США - заборгованість за кредитом; 522,04 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 200 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 62,32 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 10,63 доларів США - штраф (фіксована частина); 477,31 доларів США - штраф (процентна складова).
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
 
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
 
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
 
У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
 
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
 
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
 
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
 
У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
 
У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язань за кредитним договором від 31 серпня 2007 року, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 27 березня 2015 року складає 9 483,80 доларів США та 1 465,14 грн пені, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з нього на користь банку цієї заборгованості та, з урахуванням припинення поруки  ОСОБА_2 щодо певних щомісячних платежів, у солідарному порядку з позичальника та поручителя  ОСОБА_2 на користь позивача 9 021,92 доларів США та 683,20 грн пені. 
 
Судом апеляційної інстанції враховано вказівки, викладені у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року (частина перша статті 417 ЦПК України) щодо встановлення обставин припинення поруки до певних щомісячних платежів, а також правильності стягнення пені і штрафів за одне й те саме правопорушення.
 
Доводи касаційної скарги про неправильність розрахунку кредитної заборгованості є необґрунтованими, оскільки на його спростування 
ОСОБА_1 не надав власного розрахунку та доказів, що підтверджують повернення позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
 
Доводи касаційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив допустимими доказами отримання позичальником кредитних коштів спростовуються наданими банком ордером розпорядженням від 31 серпня 2007 року № 1 та заявою про видачу готівки  від 31 серпня 2007 року № 1, що містить підпис ОСОБА_1 про отримання ним суми кредиту у розмірі 20 000 доларів США, що еквівалентно у гривнях 101 000,00 грн (а. с. 32).
 
Посилання в касаційній скарзі на неналежне повідомлення позичальника судом апеляційної інстанції про дату, час і місце розгляду справи 
є необґрунтованими,оскільки судова повістка про виклик у судове засідання, зокрема, на 26 вересня 2019 року отримана особисто ОСОБА_1 , про що свідчить відмітка на зворотному повідомленні про вручення поштового відправлення (а. с. 244а, т. 1).
 
Крім того, переглядаючи судове рішення в межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд зауважує, що ця касаційна скарга подана ОСОБА_1 на захист своїх прав, а не прав інших осіб, зокрема ОСОБА_2 .
 
Отже, доводи щодо припинення поруки ОСОБА_2 внаслідок збільшення обсягу його відповідальності за кредитним договором не стосуються прав і інтересів заявника, який не є поручителем, а є позичальником.
 
За змістом статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не має права перевіряти законність рішення щодо осіб, які скаргу на таке рішення не подавали. Це відповідає основоположним принципам цивільного процесуального права - диспозитивності й змагальності процесу, тому особи, які беруть участь у справі, самі визначають свою процесуальну поведінку.
 
За таких обставин, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про припинення поруки ОСОБА_2 колегією суддів не беруться до уваги, оскільки така особа до суду касаційної інстанції із скаргою на судове рішення не зверталася, а матеріали касаційного провадження не містять доказів стосовно надання нею повноважень ОСОБА_1 на представлення її інтересів у суді касаційної інстанції.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постановуДніпровського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року - без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович