Ухвала
Іменем України
 
19 січня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 759/15190/14-ц
провадження № 61-405ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвест Хаус» про заміну сторони у виконавчому провадженні, визнання причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання поважними та його поновлення, видачу дублікату виконавчого листа у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 158 709,35 грн. Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року позов задоволено.
 
У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» (далі - ТОВ «ФК «Інвест Хаус») звернулося до суду із заявою, в якій просило замінити стягувача ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Інвест Хаус», видати дублікати виконавчих листів про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором та поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання.
 
Свої вимоги ТОВ «ФК «Інвест Хаус» обґрунтовувало тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року задоволено позов ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим виданий виконавчий лист. 15 травня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» укладений договір про відступлення прав вимоги № GL2N79276GD272, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором  від 14 лютого 2008 року № 53/ККАМБ/65/2008-980, перейшло до ТОВ «ФК «Інвест Хаус».
 
Згідно з актом приймання-передачі оригіналів документів до договору відступлення прав вимог, оригінали виконавчих листів Банком до ТОВ «ФК «Інвест Хаус» не передані.
 
04 червня 2015 року правління Національного банку України прийняло постанову № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «НАДРА», на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) 05 червня 2015 року прийнято рішення про початок процедури ліквідації Банку. Тому, процедура ліквідація банку, яка передбачає припинення основної діяльності банку, зміну всього керівництва, закриття територіальних відділень Банку та звільнення відповідальних за супровід судових справ працівників, виконання функцій Фонду з відчуження великої кількості активів, вплинуло на факт втрати оригіналів виконавчих листів та пропущення процесуальних строків. Зазначені обставини є належними підставами для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.
 
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, заяву ТОВ «ФК «Інвест Хаус» задоволено. Замінено стягувача ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Інвест Хаус». Видано дублікати виконавчих листів про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором та поновлено пропущений строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання. 
 
08 січня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяві ТОВ «ФК «Інвест Хаус» у частині визнання причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання поважними та його поновлення, видачу дублікатів виконавчих листів відмовити. 
 
У касаційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, у якому заявники просять поновити строк на касаційне оскарження ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року.
 
Вказане клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження обґрунтовано тим, що копію оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 отримав на свою електрону пошту 09 грудня 2020 року. В оскаржувані постанові суду апеляційної інстанції датою складання повного тексту судового рішення вказано 09 грудня 2020 року.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
 
Отже, останнім днем (із урахуванням вихідних днів) на подання касаційної скарги на оскаржуване судове рішення є 11 січня 2021 року. Касаційна скарга згідно з відтиском поштового штемпеля подана 08 січня 2021 року.
 
Таким чином відсутні підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки такий строк не пропущений. 
 
Дослідивши доводи касаційної скарги, оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі. 
 
Щодо оскарження судових рішень у частині визнання причин пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання поважними та його поновлення
 
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Отже, пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України не передбачає оскарження у касаційному порядку судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 24 частини першої статті 353 ЦПК України). 
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Таким чином оскаржувані судові рішення у частині визнання причин пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання поважними та його поновлення не підлягають касаційному оскарженню. 
 
Щодо оскарження судових рішень у частині видачі дублікатів виконавчих листів
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою, правильне застосування судом норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.
Судами встановлено, що заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року позов задоволено, стягнуто солідарно із ОСОБА_1 ,    ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 158 709,35 грн. 
 
19 березня 2015 року ПАТ КБ «Надра» отримано 3 виконавчі листи. 
 
Згідно з договором про відступлення прав вимоги від 15 травня 2020 року № GL2N79276GD272 ПАТ КБ «Надра» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Інвест Хаус» за кредитним договором від 14 лютого 2008 року № 53/ККАМБ/65/2008-980. 
 
Відповідно до акта приймання-передачі оригіналів документів ПАТ КБ «Надра» передало кредитну справу № 53/ККАМБ/65/2008-980, у тому числі оригінали договору кредитування комерційного автотранспорту від 14 лютого 2008 року № 53/ККАМБ/65/2008-980, договори поруки від 14 лютого 2008 року та матеріали претензійно-позовної роботи. 
 
Листом уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Біла І. В. повідомила, що всі документи щодо претензійно-позовної роботи та стягнення заборгованості через органи виконавчої служби по боржникам за відступленими кредитними договорами, які наявні у ПАТ КБ «Надра», передано ТОВ «ФК «Інвест Хаус» при укладанні договору про відступлення прав вимоги за актом приймання-передачі оригіналів документів до вказаних договорів. Всі наявні у ПАТ КБ «Надра» оригінали виконавчих листів передані ТОВ «ФК «Інвест Хаус» за вказаним актом. У Банку відсутні оригінали виконавчих документів за відступленими ТОВ «ФК «Інвест Хаус» кредитними договорами. Інформацією про їх місцезнаходження Банк не володіє.
 
Відповідно до результатів пошуку виконавчих проваджень в Автоматизованій системі виконавчих проваджень від 08 липня 2020 року зазначено про відмову у відкритті виконавчого провадження щодо ОСОБА_3 . 
 
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
 
Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
 
Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 рокуу справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
 
Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі      № 1-7/2010 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України 2004 року у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.
 
У підпункті 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
 
Таким чином, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.
 
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.
 
У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».
 
Встановивши доведеність заявником втрати виконавчих листів, виданих Святошинським районним судом м. Києва, про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для видачі його дубліката за заявою стягувача. Судами взято до уваги те, що вказані виконавчі листи втрачені не з вини ТОВ «ФК «Інвест Хаус», тоді як відсутність дублікатів виконавчих листів позбавляє стягувача можливості повторно звернутися до уповноваженого органу для примусового виконання судового рішення, яке залишається невиконаним. 
 
При цьому, судами попередніх інстанцій відповідно до статті 433 ЦПК України поновлено строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, оскільки такий строк стягувачем пропущено з поважних причин, а тому заява про видачу дублікатів виконавчих листів, які втрачені, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення виконавчих листів до виконання строку.
Доводи касаційної скарги про те, що приватним нотаріусом виданий виконавчий напис від 14 липня 2020 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» заборгованості за кредитним договором від 14 лютого 2008 року № 53/ККАМБ/65/2008-980, на виконання якого відкрите виконавче провадження, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, оскільки наведені обставини не можуть бути підставою для відмови у видачі дублікату виконавчого листа. Заявник не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про визнання виконавчого напису чи виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, якщо вважає, що його права та інтереси є порушеними. 
 
Посилання заявників у касаційній скарзі на те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 2-2932/11 (провадження № 61-43307св), від 22 жовтня 2018 року у справі № 2-824/2009 (провадження № 61-2388св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 2-160/11-ц (провадження № 61-1638св18) є необґрунтованим, оскільки обставини у справах № 2-2932/11, № 2-824/2009,           № 2-160/11-ц та у справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, встановлені інші обставини, а саме: у справах № 2-2932/11, № 2-824/2009, № 2-160/11-ц суди відмовляли у видачі дублікату виконавчих листів із тих підстав, що строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновлював, тоді як у справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, строк пред`явлення виконавчих листів до виконання поновлений судом.
 
Посилання заявників у касаційній скарзі на те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 461/1407/16-ц (провадження № 61-13809св19), від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17 (провадження № 61-29св17), від 24 січня 2019 року у справі № 753/6732/18 (провадження № 61-45635св18), від 15 листопада 2018 року, у справі № 1806/2-3656/11 (провадження                       № 61-34256св18) є необґрунтованим, оскільки у справах № 461/1407/16-ц, № 474/783/17, № 753/6732/18, № 1806/2-3656/11 та у справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, встановлені інші обставини, а саме: у справах № 461/1407/16-ц, № 474/783/17, № 753/6732/18, № 1806/2-3656/11 заявниками не доведено належними та допустимими доказами факт втрати виконавчих листів, а тому відсутні правові підстави для видачі їх дублікатів.
 
Верховний Суд зазначає, що факт втрати виконавчого листа встановлюється судами у кожній конкретній справі на підставі наданих доказів, а тому посилання заявника на зазначені обставини не може свідчити про не врахування судами в оскаржуваних судових рішеннях висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду. 
 
Посилання заявників у касаційній скарзі на те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному упостанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 461/1407/16-ц (провадження № 61-13809св19), у якій зазначено про те, що запровадження процедури ліквідації банку не свідчить про поважність пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, не беруться до уваги, з огляду на те, що рішення судів попередніх інстанцій у частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не є предметом касаційного перегляду. 
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій та зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. 
 
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.
 
Зі змісту резолютивної частини касаційної скарги вбачається, що заявники не оскаржують судові рішення у частині задоволенні вимог про заміну сторони у виконавчому провадженні, тому суд касаційної інстанції не переглядає судові рішення у цій частині. 
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвест Хаус» про заміну сторони у виконавчому провадженні, визнання причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання поважними та його поновлення, видачу дублікату виконавчого листа у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договоромвідмовити. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик