П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/1792/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Богоніс Михайло Богданович  
Суддя-доповідач -  Сушко О.О.   
16 лютого 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сушка О.О. 
суддів:  Мацького Є.М.  Залімського І. Г. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати сум індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та невиплати компенсації за несвоєчасну виплату сум індексації грошового забезпечення за вказаний період; зобов`язати відповідача нарахувати невиплачені суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з розрахунку місяця підвищення грошових доходів для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) - січень 2008 та нарахувати і виплатити компенсацію за несвоєчасну виплату сум індексації грошового забезпечення за вказаний період.
Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року позов задоволено частково: визнати протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.03.2016 та з 01.06.2016 по 28.02.2018; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.03.2016 та з 01.06.2016 по 28.02.2018 включно, з урахуванням базового місяця січень 2008 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.12.2019 № 248 (по стройовій частині) підполковника ОСОБА_1 на підставі наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 02.12.2019 № 636 звільнено з військової служби в запас Збройних Сил України за пп. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Виключений зі списків особового складу з 13.12.2019.
На день виключення зі списків особового складу відповідачем не було проведено виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, а також компенсацію за несвоєчасну виплату сум індексації грошового забезпечення.
З метою надати інформацію щодо розміру нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, позивач звернувся до відповідача із запитом.
Також позивач звернувся зі зверненням до відповідача у якому просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по лютий 2018 включно та компенсацію за несвоєчасну виплату сум індексації грошового забезпечення.
06.02.2020 відповідач листом № 350/118/409/пс повідомив позивача, про відсутність підстав для нарахування та виплати суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, у зв`язку з відсутністю фінансування на зазначений вид виплат.
Також позивача повідомлено, що згідно з вказівкою директора Департаменту фінансів від 26.03.2018 за № 248/1485 та роз`ясненнями Міністерства соціальної політики України від 16.04.2015 за № 10685/0/14-15/10, від 09.06.2016 за № 252/10/136-16, від 04.07.2017 за № 220/5140 та від 08.08.2017 за № 78/0/66-17 Порядок проведення індексації грошових доходів населення не передбачає черговість нарахування сум індексації.
Також відповідач повідомив, що фінансування військової частини НОМЕР_1 за період з січня 2016 року по вересень 2018 року на вказаний вид видатків не здійснювалося, а тому грошове забезпечення, яке виплачувалося позивачу у вказаний період не індексувалось (індексація не нараховувалась та не виплачувалась).
Отримавши відповідь про відмову у проведенні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період військової служби з 01.01.2016 до 28.02.2018, та дізнавшись про підстави такої відмови позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон від 20.12.1991 № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
В силу ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон від 03.07.1991 № 1282-XII), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Тобто, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.
Положеннями статті 4 Закону від 03.07.1991 № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
За правилами ст. 6 Закону від 03.07.1991 № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Вимогами ст. 18, 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 № 2017-III встановлено, що індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
У відповідності до п. 4 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно абзацу 8 пункту 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Відтак, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Так, з довідки в/ч НОМЕР_1 від 06.02.2020 № 192 про отримане грошове забезпечення позивача встановлено, що індексація виплачувалась в квітні 2016 в розмірі 120,30 грн. та в травні 2016 в розмірі 280,70 грн. За період з 01.01.2016 по 31.03.2016 та з 01.06.2016 по 28.02.2018 індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась, що й стало причиною звернення його до відповідача з відповідним запитом.
Правомірність своїх дій відповідач обґрунтовує тим, що згідно з роз`ясненнями Міністерства соціальної політики України від 16.04.2015 за № 10685/0/14-15/10, від 09.06.2016 за № 252/10/136-16, від 04.07.2017 за № 220/5140 та від 08.08.2017 за № 78/0/66-17 та вказівкою директора Департаменту фінансів від 26.03.2018 за № 248/1485, механізм нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди не передбачено.
Зазначені посилання відповідача є безпідставними, з огляду на те, що подібні роз`яснення мають суто інформаційний характер, не є нормативно-правовими актами та не можуть змінювати нормативного регулювання правовідносин щодо порядку проведення індексації грошового забезпечення.
У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18 від 07.08.2019 у справі № 825/694/17 та від 23.10.2019 у справі № 825/1832/17.
Таким чином, відсутність у відповідача фінансових ресурсів для покриття витрат з індексації грошового забезпечення, не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком відповідача.
Враховуючи те, що позивачу у період з квітня 2016 по травень 2016 індексація грошового забезпечення виплачувалась, відтак індексація грошового забезпечення позивач підлягає нарахуванню та виплаті у період з 01.01.2016 по 31.03.2016, з 01.06.2016 по 28.02.2018.
Що стосується нарахування та виплати індексації із встановленням для обчислення індексації місяця підвищення грошових доходів для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січня 2008 року, слід зазначити наступне.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).
За змістом п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
В силу п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Беручи до уваги наведене, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.
Тобто, за умови підвищення посадового окладу в січні 2008 року останній виступає базовим, а з лютого здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
В свою чергу, на момент виникнення спірних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 № 1294, якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців.
Відповідно до п.13 постанови № 1294 вона набрала чинності з 01 січня 2008 року, тобто датою, з якою апелянт пов`язує встановлення базового місяця індексації.
Вказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабміну України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме 01 березня 2018 року.
Проаналізувавши постанову Кабміну Міністрів України № 1294 в період її дії з 01.01.2008 по 01.03.2018, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про незмінність розмірів посадових окладів військовослужбовців.
Незмінність розмірів посадових окладів військовослужбовців протягом вказаного вище періоду підтверджується і довідками про розмір та структуру грошового забезпечення позивача. При цьому встановлення для позивача та виплата йому премій починаючи із січня 2016 року не впливає на визначення базового місяця, адже базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців вважається місяць у якому відбулося підвищення окладів.
Посиланням відповідача на підвищення розміру грошового забезпечення в січні 2016 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 103 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно - правових актів» є необґрунтованими, оскільки вказаний нормативно - правовий акт не змінював оклади військовослужбовців. Незмінність окладів позивача підтверджується ще й довідками про розмір та структуру грошового забезпечення позивача.
Стосовно вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації за несвоєчасну виплату сум індексації та зобов`язання нарахувати таку компенсацію, то слід зазначити наступне.
Особливості виплати компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати таких доходів врегульовано однойменним Законом.
Статтею 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-III передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (стаття 2 Закону).
Приписами статті 4 Закону від 19.10.2000 № 2050-III визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Отже, вимога позивача про зобов`язання здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації є передчасною, адже спір в цій частині між учасниками справи ще не виник, так як виплату індексації грошового забезпечення не проведено. При цьому, за відсутності спору пов`язаного із виплатою компенсації, обов`язок її нарахувати та виплатити покладений на відповідача нормами Закону від 19.10.2000 № 2050-III та не потребує дублювання рішенням суду.
Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із ненарахуванням та невиплатою позивачеві індексації грошового забезпечення, тому захисту підлягає саме порушене право позивача на отримання невиплаченої індексації.
Відносно стягнення з відповідачів понесених витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.
В силу положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Як видно з поданих документів, 31.01.2020 між позивачем (клієнт) та адвокатом Щавінським К.С. (адвокат) укладено договір про надання правничої допомоги.
За умовами цього договору (п.п. 1.1) клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання здійснити захист, представництво або інший вид правової допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.
Відповідно до п.п. 4.6 цього договору, клієнт оплачує адвокату послуги з надання правової допомоги протягом 30 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили, що згоджується з приписами ч. 3 п. 1 ст. 134 КАС України.
Приписами ч. 4 ст. 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як видно з акта приймання-передачі наданих послуг від 25.04.2020 відповідно до Договору про надання правової допомоги від 31.01.2020, надано позивачеві такі послуги:
- первинна усна консультація - 500 грн.; підготовка 3 (трьох) адвокатських запитів - 1500 грн.; підготовка звернення - (1 год. 30 хв.) 900 грн.; надання усної консультації (погодження з клієнтом тактики захисту та визначення заходів, які вживатимуться для захисту його інтересів) - 500 грн.; підготовка адміністративного позову та клопотань - (3 год.) 1800 грн.
Вартість послуг становить 5200 грн..
Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.
У той же час, є вірними аргументи відповідача, що розмір понесених витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.
огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Слід зазначити, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат необхідно враховувати: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Враховуючи предмет спору, а також те, що ця справа є справою незначної складності, є обґрунтованими твердження відповідача про неспівмірність витрат позивача на правничу допомогу у сумі 5200,00 грн., а відтак розмір витрат необхідно зменшити до 3000,00 грн.
При цьому, є безпідставними посилання відповідача на відсутність документального підтвердження факту оплати витрат на правничу допомогу, оскільки відповідно до п.п. 4.6 договору про надання правничої допомоги від 31.01.2020, клієнт оплачує адвокату послуги з надання правової допомоги протягом 30 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили, що узгоджується з приписами ч. 3 п. 1 ст. 134 КАС України.
Крім того, відповідно до висновку, який міститься у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/455/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, як така, що розглянута за правилами спрощеного провадження, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Сушко О.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Мацький Є.М.    Залімський І. Г.