ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/6127/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Щербака А.А. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Малиш Н.І.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року (суддя Калашник Ю.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
                                                            
                                                                 ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року позов задоволено.
Суд вирішив визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району, що викладена у листі від 26.08.2020 №   П-0831-о/04-11 щодо встановлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни.
Зобов`язати Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району встановити ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення. 
Відповідачем була подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано неподання позивачем належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської  катастрофи саме в складі формувань  Цивільної  оборони.  
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1  ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів. 
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Як було встановлено судом першої інстанції, позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 19.02.2019 (а.с.5).
          Відповідно до експертного висновку Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв`язку захворювань з роботою по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру №6481 від 29.10.1998, позивачу встановлений діагноз та виданий висновок, що захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 7).
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АГ №018951 від 02.06.2003 позивачу встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.6).
Відповідно до довідки Чорнобильської АЕС № 6318 від 19.10.1987 позивач працював на Чорнобильській АЕС з 27.12.1986 по 31.12.1986, з 02.01.1987 по 26.01.1987, з 25.02.1987 по 28.02.1987, з 01.03.1987 по 28.03.1987 та з 01.04.1987 до 24.04.1987 (а.с.8).
Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видання посвідчення інваліда війни.
Листом Управління соціального захисту населення по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 26.08.2020 № П-0831/о/04-11 позивачу було відмовлено у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення. Відмова вмотивована тим, що не надано доказів, що позивач входив до складу формувань Цивільної оборони з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.12-13).
Позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що відповідач необґрунтовано листом від 26.08.2020 № П-0831/о/04-11 відмовив позивачу у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, оскільки позивачем було надано докази про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Суд першої інстанції послався на лист галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 25.03.2020 №01-18, відповідно до якого військова частина 59828 приймала участь в роботах по ліквідації наслідків аварії в період з 19.06.1986 по 25.08.1990 (а.с.16).
Також на лист Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС від 03.06.2020 №01.1-14/957, в якому зазначено, що факт залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи підтверджується (а.с.17).
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції не погоджується.
Згідно пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ до інвалідів війни належать інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302, посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, на яких поширюється дія Закону №3551-ХІІ.
Згідно з пунктом 10 цього Положення посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності.
Наявними у справі доказами підтверджено факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків при виконанні трудових обов`язків.
Таким чином, на позивача як на особу, яка брала участь в ліквідації наслідків внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII. 
Для набуття статусу інваліда війни, з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ, окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, зазначений Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи є підтвердженим (лист Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС від 03.06.2020 №01.1-14/957), (а.с.17).
Вказаний лист не свідчить про залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, оскільки не містить відомостей про залучення саме ОСОБА_2 у складі  військової частини НОМЕР_2 до формувань Цивільної оборони.
Наявні  матеріалах справи посвідчення на відрядження №01785 від 23.02.1987 (а.с.46) та довідка про підвищення оплати праці в зоні відчуження від 26.01.1993 (а.с.45) свідчать  про те, що   ОСОБА_2 був відряджений до Чорнобильської АЕС  Запорізькою атомною електричною станцією як слюсар.
Матеріалами справи не підтверджено, що позивач був залучений до складу формувань Цивільної оборони у складі  військової частини НОМЕР_2 .
Проходження служби позивачем у військовій частині НОМЕР_2 матеріалами справи не підтверджено. 
Відповідно до частини першої статті 10 Закону України №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 6 червня 1975 року №90 та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року №1111, було передбачено, що формування Цивільної оборони, у тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.
Колегія суддів не заперечує факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків при виконанні трудових обов`язків.
Зазначені обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка брала участь в ліквідації наслідків внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом №796-XII. 
Водночас, для набуття статусу інваліда війни, з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ, окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, зазначений Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.
Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.
Таким чином, за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відсутні достатні підстави для набуття позивачем статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 лютого, 10 травня, 7 червня, 21 серпня 2018 року, від 19 січня 2021 року  (справи №№ 368/1579/14, 279/12162/15-а, 377/797/17, 79/2285/16-а, № 826/14467/18 відповідно).
Таким чином, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, в задоволенні позову належить відмовити. 
Керуючись ст. ст. 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

                                                  ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району задовольнити. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії скасувати. 
В задоволенні позову відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Постанова у повному обсязі складена 17 березня 2021 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш