КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
 
№33/824/455/2021                                                                                    Постанова винесена суддею Ковбель М.М.
Категорія: ст. 44-3 КУпАП                                           

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
12 січня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу 
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Крушинка Васильківського району Київської області, громадянки України, з середньою освітою, неодруженої, маючої на утриманні двох доньок:                2012 р.н., та 2018 р.н., не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася, 
 
на постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2020 року, 
 
в с т а н о в и л а:
 
Постановою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2020 року ОСОБА_1  визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000  неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 
Також постановлено стягнути з  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі             420 грн. 40 коп.  
 
Постановою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2020 року виправлено описку, допущену у постанові Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня                    2020 року у справі про адміністративне правопорушення №362/3865/20, а саме - ім`я особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення з « ОСОБА_2 » на вірно « ОСОБА_1 ».
 
Згідно з постановою, суд розглянув протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого, 13 липня 2020 року ОСОБА_1 здійснювала торгівлю продуктами харчування без засобів індивідуального захисту, чим допустила порушення санітарно-протиепідемічних правил у період дії карантину та Постанови КМУ від 20 травня 2020 року № 392.
Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях  ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.
 
На вказане судове рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною, просить її скасувати та закрити провадження у справі.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що оскаржувана постанова винесена із порушенням норм процесуального права, а саме ст. 268 КУпАП, оскільки суд розглянув справу за її відсутності, не повідомивши її належним чином про час та місце слухання справи, та як наслідок, повністю позбавив її прав передбачених зазначеною нормою закону.
Крім того, зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення та пояснення від її імені повністю складені працівником поліції, вона особисто нічого не писала, а лише підписувала. При цьому, протокол та пояснення працівник поліції особисто заповнив без її присутності у своєму автомобілі,                    а вона продовжувала продавати продовольчі товари населенню, та, склавши їх, приніс їй ці документи лише на підпис до місця роботи, де вона їх підписала на його вимогу. 
При цьому, працівник поліції знав її особисто, але з невідомих для неї причин зазначив неправильно адресу її фактичного місця проживання та зазначив адресу реєстрації, де вона ніколи не була зареєстрована, а чи зареєстрована вона десь взагалі, не питав. Насправді ж вона не є зареєстрованою особою, бо знята із реєстрації з будинку, який було знищено в результаті пожежі.
Щодо зазначеної у протоколі адреси реєстрації - АДРЕСА_2 , то насправді такої вулиці в смт. Глеваха уже давно немає, а є                                   вул. Михайлівська, але вона не є зареєстрованою за цією адресою. Між тим, у протоколі та поясненні від її імені зазначено, що вона фактично проживає в АДРЕСА_3 , що також є неправильним, бо фактично вона проживає в АДРЕСА_1 (це бувша АДРЕСА_2), і на  цю адресу судові повістки їй не направлялися.
Саме через неправильне та неуважне заповнення поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень від її імені стало причиною того, що суд надсилав повістки двічі за адресою, де вона ніколи не проживала, а як наслідок, повістки були повернені поштовою службою з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою, тому повісток про час та місце слухання справи вона не отримувала, у зв`язку з чим була позбавлена прав належним чином захистити свої права, адже вона є одинокою матір`ю та утримує і виховує двох малолітніх дітей, і мала право просити суд про призначення їй більш м`якого покарання, оскільки штраф у 17 000 грн., є для неї таким, що ставить її та її маленьких дітей у край скрутне становище.
Також зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складений з грубим порушенням глави 19 КУпАП, оскільки в ньому не зазначені свідки правопорушення та насправді їй не вручалась копія протоколу,не дивлячись на те, що вона розписалась про її отримання, як і розписалась в інших місцях, де їй показував підписатися працівник поліції, запевняючи її, що ніякої відповідальності вона не понесе.
Крім того, суддею при ухваленні постанови грубо порушені вимоги                     ст. 252 КУпАП, оскільки належним чином не встановлена особа, що притягується до відповідальності, бо в кінцевому результаті постанова стосується іншої особи.
За таких обставин, допущені порушення при складанні адміністративного протоколу та при розгляді адміністративної справи стосовно неї у місцевому суді, стали наслідком ухвалення незаконної постанови.
 
Також апелянт просить поновити їй строк на апеляційне оскарження постанови суду, як пропущений поважних причин, посилаючись на те, що про існування зазначеної постанови їй стало відомо лише у відділені банку, де вона  з`ясовувала причини блокування банківської картки, на яку вона отримує соціальну допомогу на двох малолітніх дітей, а вже у державного виконавця їй повідомили причини блокування банківської картки і в той же день -                           25 листопада 2020 року у місцевому суді вона ознайомилася із матеріалами справи та із оскаржуваною постановою, але офіційно копії постанови вона ще не отримувала.
 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення  ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
 
Диспозицією ст. 44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Ця норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів,             які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічні, санітарно-протиепідемічні правила і норми, тощо та є обов`язковими для виконання.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території                   через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.
Згідно з п.п. 1 п. 10 постанови КМУ від 22.07.2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в редакції чинній на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, на період дії карантину на території України забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.
 
За змістом ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.
 
Таким чином, порушення правил щодо карантину людей, які встановлені постановою КМУ від 22.07.2020 року №641, є підставою притягнення особи до відповідальності за ст. 44-3 КУпАП.
 
Як вбачається з матеріалів справи, суть адміністративного правопорушення в  протоколі серії АПР18 №207540 від 13.07.2020 року викладена уповноваженою особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та виходячи зі змісту порушених ОСОБА_1 правил щодо карантину людей. При цьому в протоколі   ОСОБА_1 , у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» власноручно зазначила «згідна» (а.с. 2). Фактичні обставини правопорушення також підтверджуються світлиною, долученою до протоколу, на якій зафіксовано здійснення ОСОБА_1 торгівлі продуктами харчування без засобів індивідуального захисту (а. с. 4).
 
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що, здійснюючи на вулиці продаж продуктів харчування, вона постійно виконувала правила карантину, тобто завжди була у захисній масці, а 13.07.2020 року приблизно о 13 год. зняла її лише для того щоб пообідати, протягом незначного часу коли поруч з нею покупців не було, але коли підійшов покупець, то не встигла її надягнути, а продавщиця із сусіднього магазину, біля якого вона торгувала, сфотографувала її в цей час без маски та викликала поліцію, бо вона перекривала їй бізнес, продаючи продукти трохи дешевше. Такі дії вона розцінює як порушення правил карантину, але вважає їх малозначними та занадто суворим стягненням за це порушення - штраф, на який у неї не має коштів, так як на даний час вона не працює, бо не має на кого залишити двох малолітніх дітей, які знаходяться лише на її утриманні.
Враховуючи наведене, висновок судді місцевого суду в постанові                     про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та                  є законним і обґрунтованим.
Проте, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, суддя місцевого суду не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП, в силу яких стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
            Разом із цим, відповідно до вимог ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
При оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, як це визначено в ч. 2 ст. 284 КУпАП.
           За змістом пояснень  ОСОБА_1 в суді, вона здійснювала продаж продуктів харчування в захисній масці, а зняла її лише для того щоб пообідати, протягом незначного часу, коли поруч з нею покупців не було, але коли підійшов покупець, то не встигла її надягнути, при цьому все це відбувалось на вулиці, а не в приміщені, і така ситуація сталася вперше, що не спростовується матеріалами справи.
Отже, враховуючи конкретні обставини та характер вчиненого правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують відповідальність та будь-яких негативних наслідків вчиненого, особу ОСОБА_1 , яка вперше притягується до адміністративної відповідальності, має на утриманні двох малолітніх дітей, яких виховує одна, а також позицію порушниці в суді апеляційної інстанції, доходжу висновку про те, що ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, оскільки застосування такого заходу, як усне зауваження, в даному випадку буде необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.
Доводи  ОСОБА_1  про істотне порушення судом її процесуальних прав, у зв`язку з розглядом справи за її відсутності, є непереконливими, оскільки, з огляду на матеріали провадження, судом були здійснені заходи для виклику ОСОБА_1 у судове засідання шляхом направлення 18.08.2020 року та 03.09.2020 року судових повісток на адресу її проживання, яка зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення та її письмових поясненнях, проте  ОСОБА_1  у судове засідання не прибула, про поважні причини неявки не повідомила та клопотання про відкладення розгляду до суду не подала.
 
Щодо посилання  ОСОБА_1  на те, що саме через неправильне                           та неуважне заповнення поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень від її імені стало причиною того, що суд надсилав повістки двічі за адресою де вона ніколи не проживала, а не з її слів, то вони не заслуговують на увагу, оскільки нічим не підтверджені.
 
До того ж при розгляді справи в апеляційному суді  ОСОБА_1 отримала можливість для реалізації усіх своїх прав, передбачених ст. 268 КУпАП, та скористалася нею.
            За таких обставин постанова судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2020 рокупідлягає скасуванню з прийняттям рішення на підставі вимог ст.ст. 22, 284 КУпАП, а апеляційна скарга                         ОСОБА_1 - частковому задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 284, 294 КУпАП, суддя 
 
п о с т а н о в и л а:
 
         Поновити  ОСОБА_1  строк на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня                       2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2020 року, якою на ОСОБА_1  за ст. 44-3 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. - скасувати.
На підставі ст. 22 КУпАП звільнити  ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, оголосити ОСОБА_1 усне  зауваження, а провадження у справі закрити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
                       Суддя
     Київського апеляційного суду                                                     Горб І.М.