ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року 
м. Київ
справа №810/3278/15
адміністративне провадження №К/9901/31380/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шевцової Н.В.,
суддів: Мацедонської В.Е.,  Білак М.В., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні, як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 810/3278/15
за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Голови Правління Пенсійного фонду України Зарудного Олексія Борисовича, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії ,
за касаційною скаргою ОСОБА_1    
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді Черпіцької Л.Т., суддів Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є.

І. Суть спору
1. ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Пенсійного фонду України (далі - відповідач-1, ПФУ), Голови Правління Пенсійного фонду України Зарудного Олексія Борисовича (далі - відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору: Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення та уточнення позовних вимог від  16   червня 2016 року, просив:
- визнати протиправними дії/бездіяльність Пенсійного фонду України та Голови правління Пенсійного фонду України Зарудного Олексія Борисовича за відмову надати об`єктивну відповідь позивачу на його звернення відповідно до статті 15, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян»;
- зобов`язати відповідачів надати позивачу обґрунтовану та вмотивовану відповідь відповідно до статті 15, 16, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» з викладенням мотивів відмови;
- зобов`язати відповідачів притягнути до адміністративної відповідальності та звільнити з посади начальника Управління пенсійного фонду України в м. Броварах ОСОБА_2 за невиконання рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2011 року та за надання до виконавчої служби листів з повідомленням про повне виконання рішення суду, в той час коли перерахунок пенсії позивачу в повному обсязі не зроблений до цього часу;
- визнати протиправними дії відповідачів за відмову повідомити позивачу, які закони набрали законної сили з 01 листопада 2011 року та які всупереч ст. 58 Конституції України були застосовані до позивача при нарахуванні пенсії;
- зобов`язати відповідачів повідомити позивача про зміни в пенсійному законодавстві України та Конституції України з 01 листопада 2011 року, згідно з якими було зроблено перерахунок пенсії позивачу;
- визнати протиправними дії відповідачів за відмову виконувати рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2011 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 13 березня 2013 року, яка до цього часу не виконана, не здійснено перерахунок пенсії позивачу відповідно рішення судів та не виплачено заборгованість по пенсійним виплатам;
- визнати протиправними дії відповідачів за відмову виконувати рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 згідно із заявленими принципами пропорційності і справедливості при нарахуванні пенсії позивачу та за відмову виконувати рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року;
- визнати протиправними дії відповідачів за здійснення перерахунку пенсії позивачу з 01 листопада 2011 року всупереч статті 58 Конституції України;
- визнати протиправними дії відповідача, який підвередив узурпацію прав позивача Управлінням пенсійного фонду України в м. Бровари та здійснив дискримінаційне переведення позивача на пенсію відповідно до заробітної плати без його заяви та згоди;
- визнати протиправними; дії відповідачів за незабезпечення перерахунку пенсії позивачу з 01 січня 2014 року відповідно до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та інших осіб» із розміру 110% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком;
- зобов`язати відповідачів забезпечити отримання пенсійних виплат з 01   січня 2014   року відповідно до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та інших осіб» із розміру 110% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком та як постраждалому від ЧАЕС III категорії;
- зобов`язати відповідачів забезпечити виконання рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 та заявленим принципам пропорційності підпорядкованими йому органами при нарахуванні пенсії позивачу та іншим особам, а також виконання рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року;
- зобов`язати відповідачів забезпечити отримання позивачем пенсійних виплат відповідно до статті 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" із розміру 110% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком та як постраждалим від ЧАЕС III категорії з 01 листопада 2011 року;
- зобов`язати відповідачів, відшкодувати матеріальні збитки позивачу в розмірі триста тисяч гривень (300000 грн.), які підтверджуються безпідставним переведенням позивача з 01 листопада 2011 року з пенсії відповідно до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та інших осіб» із розміру 110% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, та призначенням йому пенсії на власний розсуд без його заяви та без повідомлення про правові підстави для переводу на іншу пенсію;
- зобов`язати відповідачів відшкодувати моральні збитки позивачу в розмірі сто тисяч гривень (100000 грн.), які зазнав позивач, отримуючи біля половини належної йому пенсії. При цьому позивач зазнав тяжких моральних страждань, через нестачу коштів на лікування та утримання сім`ї;
- зобов`язати відповідачів компенсувати втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати згідно із законом.
2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є інвалідом війни II групи. Крім того, з 16 вересня 1983 року йому встановлена III група інвалідності, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Позивач пояснив, що він має право отримувати пільги, встановлені відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», має право отримувати пенсію відповідно до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та довгий час отримував пенсію відповідно до статті 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Також він відноситься до інвалідів III групи, що підтверджується відповідним посвідченням, та має право на пільги і переваги, встановлені законодавством СССР для інвалідів Великої Вітчизняної війни.   
2.1. Позивач також зазначає, що він відноситься до осіб постраждалих від ЧАЄС III категорії та був відселений із території зони безумовного /обов`язкового/ та гарантованого добровільного відселення в 1990 році, має право на пільги, передбачені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
2.2. При цьому позивач вважає, що органи пенсійного фонду України неправильно застосовують щодо нього норми Конституції України та пенсійного законодавства, неправильно нараховують і виплачують йому пенсію.
2.3. Позивач вказує, що 19 травня 2015 року він звернувся до Голови Правління Пенсійного фонду України Зарудного О.Б. зі скаргою на дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Київській області за відмову перевести його на пенсію відповідно до статті 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення», нарахування пенсії всупереч статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та відмову надати йому відповідь відповідно до статті 5, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян».
2.4. Позивач вважає, що у відповіді, датованій 26 червня 2015 року, відповідач не у повній мірі надав відповіді на поставлені ним питання, а звернення було розглянуто без його участі.
2.5. Крім того, позивач стверджує, що відповідач неправомірно відмовився притягнути до відповідальності начальника Управління пенсійного фонду України в м. Броварах ОСОБА_2 за невиконання рішення Київського апеляційного суду від   01   червня 2011 року та за надання до виконавчої служби листів з повідомленням про повне виконання рішення суду, в той час коли перерахунок пенсії позивачу в повному обсязі не зроблено до цього часу.
3. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року роз`єднані у самостійні провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до Голови правління пенсійного фонду України Зарудного Олексія Борисовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах та Броварському районі Київської області, про:
- визнання протиправними дії/бездіяльність Пенсійного фонду України за відмову, відповідно до статті 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення», перевести позивача на пенсію;
- зобов`язання Пенсійний фонд України здійснити перерахунок пенсій позивача з 01   листопада 2011 року, у відповідності до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та інших осіб» у розмірі 100 % від 3,5 розмірів мінімальної пенсій за віком, виходячи з розміру встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням здійснених виплат;   
- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 01 листопада 2011 року, у відповідності до статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунком 25   % мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру, встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням проведених виплат;   
- зобов`язання відповідача перевести позивача з 08 грудня 2014 року на пенсію, у відповідності до статті 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та здійснити перерахунок пенсії позивача з 08 грудня 2014 року у розмірі 300 % мінімальної пенсії за віком, яка визначається пунктом 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням отриманих виплат;
- зобов`язання відповідача відшкодувати матеріальні збитки позивачу в розмірі ста тисяч гривень (100000 грн), у зв`язку з безпідставним переведенням позивача з 01   листопада 2010 року одного виду пенсій на інший;   
- зобов`язання відповідача відшкодувати моральні збитки позивачу в розмірі десяти тисяч гривень (10   000 грн);   
- зобов`язати відповідача компенсувати втрату частини пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати;
та позовні вимоги про:
- визнання протиправними дії/бездіяльність Пенсійного фонду України за відмову надати об`єктивну відповідь позивачу на його звернення;
- зобов`язання відповідача притягнути до адміністративної відповідальності та звільнити з посади начальника управління Пенсійного фонду України в м. Бровари ОСОБА_2 за невиконання рішення Київського апеляційного суду від 01 червня 2011   року, за ненадання до виконавчої служби листів з повідомленням про повне виконання рішення суду.
- зобов`язання Пенсійний фонд України надати позивачу обґрунтовану відповідь на звернення позивача.
3.1. Справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Пенсійного Правління Пенсійного фонду України Зарудного Олексія Борисовича та Пенсійного фонду України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах та Броварському районі Київської області, про визнання протиправними дії та зобов`язання притягнути до адміністративної відповідальності та вчинити дії залишено номер 810/3278/15.
3.2. Адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голови Пенсійного Правління Пенсійного фонду України Зарудного Олексія Борисовича та Пенсійного фонду України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах та Броварському районі Київської області, про оскарження дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити дії щодо переведення, перерахунку пенсії позивача та відшкодування шкоди передано до Броварського міськрайонного суду Київської області.
4. Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року у частині передачі на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області позовних вимог ОСОБА_1 про оскарження дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити дії щодо переведення, перерахунку пенсії позивача та відшкодування шкоди, залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року. Вказана ухвала Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року набрала законної сили 28 січня 2016 року.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
5. Позивач є інвалідом війни 2 групи та перебуває на обліку УПФУ у м. Бровари Київської області.
6. 19 травня 2015 року позивач звернувся до Пенсійного фонду України в порядку ЗУ «Про звернення громадян» зі скаргою, в якій просив:
- зобов`язати УПФУ у м. Броварах нараховувати йому пенсію відповідно до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та інших осіб» із розміру 110% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або зобов`язати УПФУ у м. Броварах перевести його на пенсію відповідно до статті 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі в два рази більшому за пенсію інваліда війни III групи. Відповідно рішення Конституційного суду від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 та заявленим принципам пропорційності і справедливості пенсія інваліда війни II групи має бути в два рази більшою за пенсію інваліда війни III групи;
- зобов`язати УПФУ у м. Броварах виконати рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2011 року та здійснити перерахунок пенсії за жовтень 2011 року відповідно рішення суду;
- притягнути до відповідальності ОСОБА_2 за невиконання рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2011 року за надання до виконавчої служби листів з повідомленням про повне виконання рішення суду, в той час, коли перерахунок пенсії позивачу в повному обсязі не зроблений;
- притягнути до відповідальності ОСОБА_2 за відмову перевести його на пенсію відповідно до статті 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» без пояснення причин;
- компенсувати завдані йому збитки через неправомірні дії ОСОБА_2 , яка з 2007   року нараховувала та сплачувала заявнику зменшену пенсію, за рахунок ОСОБА_2 ;
- повідомити ким та коли внесені зміни до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та інших осіб»;
- повідомити, чому розмір нарахованої йому пенсії суперечить рішенню Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року;
- пояснити, чому заборгованість по пенсії не сплачена у вересні 2011 року;
- роз`яснити, на яких підставах представник УПФУ під час розгляду апеляційної скарги 02 грудня 2014 року в Київському апеляційному адміністративному суду в адміністративній справі № 361/3909/2014-а, щоб уникнути покарання, повідомив, що УПФУ неодноразово зверталося до казначейства з приводу сплати боргу, але ОСОБА_2 повідомила, що не зверталася до казначейства за сплатою боргу.
- роз`яснити, чи діють всі рішення Конституційного Суду України на території м. Бровари та чому ОСОБА_2 відмовляється виконувати ці рішення та не перераховує пенсію позивачу пропорційно та справедливо.
- повідомити його про час та місце розгляду його скарги та повідомив про своє бажання бути присутнім при її розгляді.
7. Однак, як відзначає ОСОБА_1 він не повідомлявся та не був присутнім під час розгляду його скарги.
8. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження повідомлення про дату, час та місце розгляду скарги позивача від 19 травня 2015 року, а також того, що він був присутнім під час її розгляду.   
9. Проте, на підтвердження своїх доводів щодо присутності ОСОБА_1 16 червня 2015 року Пенсійний фонд України подав копії реєстраційних карток (т.3 а.с. 167-169), які свідчать про прибуття ОСОБА_1 16 червня 2015 року з власної ініціативи до пенсійного органу для реєстрації чергового звернення, а не для участі у розгляді його попередньої скарги від 19 травня 2015 року.
10. На виконання ухвали суду від 31 липня 2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області надано копію пенсійної справи ОСОБА_1 , яка складається з 2 томів.
11. Оригінал пенсійної справи ОСОБА_1 , досліджувався в судовому засіданні, при цьому встановлено, що дана справа не прошита, не пронумерована, та сформована з порушенням хронологічного порядку.   
12. Відповідь Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України №   5559/Л-100, датована 26 червня 2015 року, що вказує на пропуск ПФУ місячного строку розгляду звернення позивача, регламентованого статтею 20 Закону № 393/96-ВР.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
13. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016   року адміністративний позов в частині позовних вимог, що стосуються призначення, обчислення та перерахунку пенсії позивача, було залишено без розгляду, а в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
14. Залишаючи без розгляду позовні вимоги позивача у частині, що стосується призначення, обчислення та перерахунку пенсії суд першої інстанції дійшов висновку, що в провадженні іншого суду перебуває справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
14.1. Відмовляючи в іншій частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що скарга позивача була розглянута відповідачами з дотриманням вимог чинного законодавства, в його присутності, на особистому прийомі і за результатами її розгляду йому надано ґрунтовну та мотивовану відповідь, а також з того, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень притягнути до відповідальності та звільнити його працівника не належить до завдань адміністративного судочинства у розумінні статтей 2, 17 КАС України.
15. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2017   року скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від   08   вересня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій/бездіяльності Пенсійного фонду України та Головного управління Пенсійного фонду України Зарудного Олексія Борисовича за відмову надати ОСОБА_1 об`єктивну відповідь на його звернення відповідно до статей 15, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» та зобов`язання Пенсійного фонду України та Голови правління Пенсійного фонду України Зарудного Олексія Борисовича надати ОСОБА_1 обґрунтовану та вмотивовану відповідь відповідно до статей 15, 16, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян».   
Визнано протиправними дії Пенсійного фонду України щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 19 травня 2015 року з порушенням порядку, визначеного законодавством.   
Зобов`язано Пенсійний фонд України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 19 травня 2015 року у порядку визначеному законодавством з урахуванням висновків, викладених в мотивувальній частині даного судового рішення.   
В задоволенні іншої частини зазначених позовних вимог відмовлено.   
В іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від   08   вересня 2016 року залишено без змін.
16. Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від   30   січня 2020 скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2017 року та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
17. Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції суд касаційної інстанції зауважив, що судом апеляційної інстанції не надано оцінку тому, чи був позивач належним чином повідомлений про судове засідання, яке відбулось 26 листопада 2015 року та в якому Київським окружним адміністративним позовні вимоги ОСОБА_1 були роз`єднані у самостійне провадження та передані на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області.
18. 07 лютого 2020 року справа № 810/3278/15 надійшла до Шостого апеляційного адміністративного суду на новий розгляд.
19. Позивачем 13 жовтня 2020 року до суду апеляційної інстанції подана заява про перенесення розгляду справи, у зв`язку з тим, що останній перебуває на амбулаторному лікуванні.
20. Протокольною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від   13   жовтня 2020 року відхилено заяву позивача щодо перенесення розгляду справи.
21. Відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про перенесення розгляду справи суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню враховуючи тривалість розгляду даної справи, в якій, зокрема, участь сторін у судовому засіданні для учасників справи не визнавалась обов`язковою, а також те, що дана справа неодноразово відкладалась, а також той факт, що позивачем не подано до суду підтверджуючих документів перебування його на лікуванні, а отже відсутні правові підстави для відкладення розгляду справи (постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року).
22. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020   року скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від   08   вересня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій/бездіяльності Пенсійного фонду України та Голови правління Пенсійного фонду України Зарудного Олексія Борисовича за відмову надати ОСОБА_1 об`єктивну відповідь на його звернення відповідно до статей 15, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» та зобов`язання Пенсійного фонду України та Голови правління Пенсійного фонду України Зарудного Олексія Борисовича надати ОСОБА_1 обґрунтовану та вмотивовану відповідь відповідно до статей 15, 16, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» з викладенням мотивів відмови.
22.1. Визнано протиправними дії Пенсійного фонду України щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 19 травня 2015 року з порушенням порядку, визначеного законодавством.
22.2. Зобов`язано Пенсійний фонд України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 19 травня 2015 року у порядку, визначеному законодавством, з урахуванням висновків, викладених в мотивувальній частині даного судового рішення.
22.3. В задоволенні іншої частини зазначених позовних вимог відмовлено.
22.4. В іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від   08   вересня 2016 року залишено без змін.
23. Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дії ПФУ при розгляді звернення позивача (скарга від 19 травня 2015 року) були вчинені не у спосіб, визначений чинним законодавством, недобросовісно, нерозсудливо та без урахування права позивача на участь у процесі прийняття рішення, а отже, є протиправними.
23.1. Додатково суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з огляду на встановлені вище обставини та з метою повного і всебічного захисту прав і законних інтересів позивача, у відповідності до вимог частини другої статті 11 КАС України, колегія суддів вважає доцільним вийти за межі позовних вимог та задовольнити його адміністративний позов в цій частині шляхом визнання протиправними дій ПФУ щодо розгляду звернення позивача від 19 травня 2015 року з порушенням порядку, визначеного законодавством, та зобов`язати ПФУ повторно розглянути таке звернення позивача, з урахуванням висновків, викладених в мотивувальній частині даного рішення суду.
23.2. Погоджуючись із висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення вказаних позовних вимог про зобов`язання відповідача притягнути до адміністративної відповідальності та звільнити з посади начальника територіального УПФУ в м. Бровари суд апеляційної інстанції зауважив, що правовідносини, що виникли між позивачем і вказаною посадовою особою, виходять за межі даного адміністративного спору і, як було правильно встановлено судом першої інстанції, у відповідності до положень статті 2, 17 КАС України, виявлення адміністративних правопорушень, встановлення осіб, винних у їх вчиненні, притягнення їх до адміністративної і дисциплінарної відповідальності не належить до завдань адміністративного судочинства і компетенції адміністративного суду та не є способом захисту прав особи в розумінні КАС України.
23.3. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції у частині залишення без розгляду позовних вимог щодо перерахування і виплати пенсії позивача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані позовні вимоги, заявлені з тих самих підстав і з тим самим предметом спору та на момент вирішення даної справи у суді першої інстанції розглядалися Броварським міськрайонним судом Київської області у справі № 810/5763/15, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 155 КАС України є правовою підставою для залишення адміністративного позову в цій частині без розгляду.
23.4. Додатково суд апеляційної інстанції надав оцінку доводам позивача щодо неналежного, на його думку, повідомлення позивача про час та місце розгляду справи 26 листопада 2015 року Київським окружним адміністративним судом та дійшов висновку, що позивач був неналежним чином повідомлений про розгляд справи 26 листопада 2015 року в суді першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 був додатково повідомлений 20 листопада 2015 року о 09:05 год. про дату, час та місце судового засідання телефонограмою на номер НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 126). Вказаний телефонний номер також зазначений самим ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, а також у касаційній скарзі.

IV. Касаційне оскарження   
24. Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 20 листопада 2020 року.
25. У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд.
26. На обґрунтування касаційної скарги позивач зазначає, що викладені нижче порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права призвели до позбавлення позивача доступу до суду. Так, позивач зазначає:
26.1 розгляд апеляційної скарги відбувся за відсутності позивача, а саме позивачем подано до суду апеляційної інстанції клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку із перебування на амбулаторному лікуванні. Проте (з урахуванням зміни колегії суддів) в першому судовому засіданні суд апеляційної інстанції не пересвідчившись, на думку позивача, про поважність неприбуття у судове засідання  позивача та залишив вказане клопотання про перенесення розгляду справи без задоволення.
26.1.1. Також позивач звертає увагу, що оскільки він не працює йому не потрібен листок непрацездатності, а отже він не мав можливості надати до суду апеляційної інстанції жодного доказу на підтвердження його захворювання;
26.2 суд апеляційної інстанції прийняв рішення до неіснуючого відповідача, а саме: Голови Правління Пенсійного фонду України Зарудного О.Б. , який звільнений із займаної посади;
26.3. справа в суді апеляційної інстанції розглядалася, на думку позивача,  неповноважним складом суду, а саме справу розглянуто суддею Епель О.В., яка уже брала участь у розгляді вказаної справи (постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2017 року, справа № 810/3278/15, яка скасована за результатами касаційного оскарження).
26.4. Також заявник касаційної скарги уважає, що у цій справі відбулося втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду.
26.5. Додатково позивач звертає увагу, що суд апеляційної інстанцій прийняв рішення без урахування висновків у подібних правовідносинах, а саме викладених у рішенні Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року у справі № 1-247/2018(3393/18), рішенні Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року у справі № 1-11/2018 (3830/15), постанові Великої Палати Верховного Суду від   12   листопада 2019 року у справі № 9901/21/19 та рішенні Верховного Суду від   21   січня 2019 року у справі № 240/4937/18,
27. 07 грудня 2020 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів: судді-доповідача - Шевцової Н.В., суддів - Мацедонської В.Е., Білак М.В. відкрито касаційне провадження та витребувано із Київського окружного адміністративного суду справу № 810/3278/15.
28. 24 грудня 2020 року справа № 810/3278/15 надійшла до Верховного Суду.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
29. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
30. Згідно з частинами першою, другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
30.1. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
31. Відповідно до частин другої та одинадцятої статті 18 КАС України позовні та інші заяви, скарги та інші визначені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в день надходження документів.
31.1. Несанкціоноване втручання в роботу Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та в автоматизований розподіл справ між суддями тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
32. Приписами частин першої - третьої, дев`ятої - одинадцятої, тринадцятої, чотирнадцятої статті 31 КАС України встановлено, що визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених в   частині другій статті 18 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.
32.1. Справа, розгляд якої відповідно до цього Кодексу здійснюється колегією суддів в обов`язковому порядку, розглядається постійною колегією суддів відповідного суду, до складу якої входить визначений Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою суддя-доповідач.
32.2. Персональний склад постійних колегій суддів визначається зборами суддів відповідного суду.
32.3. Невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у визначених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.
32.4. Для кожної постійної колегії суддів збори суддів відповідного суду визначають резервних суддів строком на один рік.
32.4.1. Якщо зі складу колегії суддів не може продовжувати розгляд справи суддя, який не є суддею-доповідачем у такій справі, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом, заміна такого судді з ініціативи судді-доповідача за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою з числа резервних суддів.
32.5. Якщо замінити суддю, що вибув, з числа резервних суддів неможливо, його заміна здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою у порядку, визначеному частиною першою цієї статті.
32.6. Справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, визначених цим Кодексом.
32.7. У разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
32.7.1. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.
33. Згідно з частинами шістнадцять - дев`ятнадцять статті 31 КАС України результати автоматизованого розподілу (повторного розподілу) справи оформлюються протоколом.
33.1. Протокол має містити такі відомості:
1) дата, час початку та закінчення автоматизованого розподілу;
2) номер судової справи, категорія та коефіцієнт її складності, ім`я (найменування) учасників справи;
3) інформація про визначення списку суддів для участі (підстави, за яких судді не беруть участі) в автоматизованому розподілі; інформація про визначення судді, судді-доповідача;
4) підстави здійснення автоматизованого розподілу (повторного автоматизованого розподілу);
5) прізвище, ініціали та посада уповноваженої особи апарату суду, відповідальної за здійснення автоматизованого розподілу судових справ.
33.2. Копія такого протоколу в електронній чи паперовій формі підписується уповноваженими особами апарату суду та видається (надсилається) заінтересованій особі не пізніше наступного дня після подання до суду відповідної заяви.
33.3. Особливості розподілу судових справ встановлюються Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
34. Відповідно до частини другої статті 37 КАС України суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду апеляційної інстанції.
35. Нормами статті 35 КАС України встановлено, що справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи.
35.1. У разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.
36. Згідно з статтею 40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
36.1. Питання про самовідвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.
36.2. Питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.
36.3. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
36.4. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.
37. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
37.1. З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
37.2. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
38. Згідно зі статтею 313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
38.1. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
38.2. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

VI. Позиція Верховного Суду
39. Підставою для касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції слугувала незгода позивача із процесуальними діями суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді вказаної справи.
40. Верховний Суд звертає увагу, що з огляду на приписи частинами першою, статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, а отже перевіряє правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, на які скаржиться позивач.
41. Однією із підстав для касаційного оскарження слугувала незгода позивача із здійсненням судом апеляційної інстанції розгляду справи 13 жовтня 2020 року за відсутності позивача та незадоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.
42. Відповідно до протоколу судового засідання від 29 вересня 2020 року у судовому засіданні позивач заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із поганим почуттям.
43. Судом апеляційної інстанції протокольною ухвалою від 29 вересня 2020 року задоволено клопотання позивача та оголошено перерву до 13 жовтня 2020 року.
44. Відповідно до розписки про день та місце розгляду справи, яка відбудеться 13 жовтня 2020 року позивач повідомлений про що свідчить підпис позивача (а.с. 73, том № 7).
45. Крім того, позивачем до суду апеляційної інстанції 13 жовтня 2020 року подана заява про перенесення розгляду справи, у зв`язку з тим, що останній перебуває на амбулаторному лікуванні.
46. Верховний Суд зауважує, що з аналізу норм статті 313 КАС України вбачається, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
47. Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції повинен відкласти розгляд справи у випадку неявки в судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або ж у зв`язку клопотанням учасника справи про відкладення розгляду справи, якщо суд визнав повідомлені ним причини неявки поважними.
48. Водночас оцінка причин неявки сторони у справі є виключним повноваженням суду, який розглядає це питання, та на власний розсуд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, вирішує про наявність чи відсутність підстав для його задоволення, враховуючи конкретні обставини справи.
49. Отже, суд апеляційної інстанції не має імперативного обов`язку відкласти розгляд справи з підстав того, що учасником справи заявлено клопотання про відкладення розгляду справи, якщо суд визнав повідомлені ним причини неявки неповажними.
50. Суд апеляційної інстанції у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року розглянув клопотання позивача про відкладення розгляду справи та дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню враховуючи тривалість розгляду даної справи, в якій, зокрема, участь сторін у судовому засіданні для учасників справи не визнавалась обов`язковою, а також те, що дана справа неодноразово відкладалась, а також той факт, що позивачем не подано до суду підтверджуючих документів перебування його на лікуванні, а тому відсутні правові підстави для відкладення розгляду справи.
51. Отже, з огляду на те, що судом апеляційної інстанції участь сторін у судовому засіданні для учасників справи не визнавалась обов`язковою та позивачем не подано до суду підтверджуючих документів перебування його на лікуванні, Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутні правових підстави для відкладення розгляду справи призначеної судом апеляційної інстанції на 13 жовтня 2020 року.
52. Доводи касаційної скарги стосовно того, що позивач не працює, а отже йому не потрібен листок непрацездатності, та про те, що він не мав можливості надати до суду апеляційної інстанції жодного доказу на підтвердження його захворювання висновків суду апеляційної інстанції не спростовує, оскільки позивач не був позбавлений можливості звернутися до закладу охорони здоров`я для отримання довідки про запланований захід відвідування лікаря (проходження обстеження) чи довідки про перебування на лікуванні та подальшого надання вказаних доказів до суду апеляційної інстанції.
53. Щодо доводу касаційної скарги стосовно розгляду, на думку позивача, цієї справи неповноважним складом суду, а саме суддею Епель О.В., яка уже брала участь у розгляді вказаної справи (постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2017 року, справа № 810/3278/15, яка скасована за результатами касаційного оскарження), Верховний Суд зазначає наступне.
54. В апеляційному розгляді цієї справи 11 січня 2017 року брали участь колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді  Епель О.В. суддів Карпушової О.В., Кучми А.Ю. (постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2017 року у справі № 810/3278/15).
55. Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від   30   січня 2020 скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2017 року та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
56. Відповідно до частини другої статті 37 КАС України суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду апеляційної інстанції.
57.   У новому апеляційному розгляді цієї ж справи 13 жовтня 2020 року взяли участь колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді Черпіцької Л.Т., суддів Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є. (постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року).
58. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі головуючого судді Черпіцької Л.Т., суддів Глущенко Я.Б., Собківа Я.М. - визнано необґрунтованою та передано справу для вирішення питання про відвід суддів.
59. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від   01   жовтня 2020 року визначено головуючого суддю Епель О.В. 
60. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року у складі головуючого судді Епель О.В. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі головуючого судді Черпіцької Л.Т., суддів Глущенко Я.Б., Собківа Я.М. - відмовлено.   
61. Верховний Суд наголошує, що розгляд питання про відвід колегії суддів, яка приймає участь у розгляді справи по суті позовних вимог, не є у розумінні приписів статті 37 КАС України прийманням суддею участі у новому розгляді справи після скасування постанови або ухвали суду апеляційної інстанції, оскільки суддя розглядаючи питання про відвід колегії суддів не вирішує спір по суті позовних вимог.
62. Таким чином, враховуючи приписи КАС України, які містять чіткий перелік підстав щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи, а також відсутність обставин, які передбачають обов`язкові підстави для відводу (самовідводу) судді, Верховний Суд зазначає, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року (головуючого судді Черпіцької Л.Т., суддів Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є.) постановлено повноваженим складом суду.
63. Доводи касаційної скарги щодо прийняття судом апеляційної інстанції рішення до неіснуючого відповідача, а саме: Голови Правління Пенсійного фонду України Зарудного О.Б., який звільнений із займаної посади висновків суду апеляційної інстанції не спростовує, оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року визнано протиправними дії та зобов`язано саме орган (ПФУ), а не його посадову особу, розглянути повторно звернення ОСОБА_1 від 19 травня 2015 року у порядку, визначеному законодавством, з урахуванням висновків, викладених в мотивувальній частині даного судового рішення.
64. Щодо доводів касаційної скарги стосовно втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду, Верховний Суд зауважує наступне.
65. Відповідно до частини одинадцятої статті 18 КАС України несанкціоноване втручання в роботу Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та в автоматизований розподіл справ між суддями тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
66. В той же час розгляд питання щодо несанкціонованого втручання в роботу Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та в автоматизований розподіл справ між суддями не віднесений до повноважень адміністративного суду.
67. Щодо доводів касаційної скарги стосовно того, що суд апеляційної інстанцій прийняв рішення без урахування висновків у подібних правовідносинах, а саме викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 9901/21/19, рішенні Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року у справі № 1-247/2018(3393/18), рішенні Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року у справі № 1-11/2018 (3830/15) та рішенні Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 240/4937/18, Верховний Суд у цій справі зазначає наступне.
68. Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) деякі положення Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII та Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами (зазначені у резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018).
69. Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) окреме положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення   статей 12,   13,   14,   15   та   16   Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
69.1. Окреме положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12,   13,   14,   15   та   16   Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
70. У рішенні Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 240/4937/18, яке скасовано постановою Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, предметом розгляду були визнання протиправною бездіяльність органу ПФУ щодо ненарахування та невиплати підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання нарахувати та виплатити вказане підвищення до пенсії.
71. В той же час, як у цій справі ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 про оскарження дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити дії щодо переведення, перерахунку пенсії позивача та відшкодування шкоди передано на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області. Вказана ухвала Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року набрала законної сили 28 січня 2016 року.
72. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 9901/21/19 викладено правову позицію щодо питання визнання протиправною бездіяльність Президента України - Голови Ради національної безпеки і оборони України щодо залишення без задоволення спрямованої на адресу Президента України заяви про здійснення демократичного контролю за діяльністю сектора безпеки і оборони України в сфері національної безпеки і оборони України та відповідних до цієї вимог.
73. Проте предмет розгляду у цій справі не є аналогічним обставинам зазначеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 9901/21/19.
74. Таким чином, ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, передбачені частиною першою статті 341 КАС України, постанови суду апеляційної інстанції, Верховний Суд не вбачає підстав для скасування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року.
75.   Верховний Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №      63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
76.   Враховуючи зазначену позицію Європейського суду з прав людини, Верховний Суд надав відповідь на всі аргументи позивача, наведені в касаційній скарзі, які мають значення для правильного вирішення справи.
77. Нормами статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
77.1. Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
80. Ураховуючи вищенаведене, відповідно до частини першої статті 350 КАС України Верховний Суд уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки судом апеляційної інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

VІІ. Судові витрати
81. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                      Н.В.   Шевцова

Судді:                                                                                          М.В. Білак 

                                                                                          В.Е. Мацедонська