УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/24485/13-ц
Провадження № 22-ц/4820/88/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Купельського А.В. (суддя-доповідач),
Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Журбіцький В.О. 

за участю учасників справи: представника апелянта адвоката Самбір О.Є., представника боржника адвоката Романової Н.І., представника Нетішинського МВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Гордійчука С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2020 року (суддя Продан Б.Г.) у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця,
в с т а н о в и в :
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження.
Залишено без задоволення скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Нетішинського МВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо зарахування у виконавчому провадженні №43587050 від 06 червня 2014 року до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів аліментних платежів за період з 01.01.2014 року по 01.04.2016 року та не нарахування заборгованості по аліментам за виконавчим листом №686/24485/13-ц від 21 травня 2014 року.
Не погоджуючись з цією ухвалою, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог її скарги. 
Вважає вказану ухвалу незаконною та необґрунтованою.
Зазначає, що судом першої інстанції не досліджено той факт, що державний виконавець у своєму розрахунку керувалась копіями квитанцій АТ «Укрпошта» про нібито грошові перекази на ім`я ОСОБА_1 , однак, судом не досліджено, які це були кошти, їх цільове призначення і чи взагалі отримувала їх стягувач особисто. Суд не звернув уваги на те, що копії квитанцій взагалі не є читабельними, на них не видно ні номера, ні дати платежу, ні призначення.
Крім того, судом не враховано ту обставину, що державний виконавець, здійснюючи розрахунок заборгованості по аліментах, не врахувала змін у сімейному законодавстві щодо нарахування аліментів, а саме що з липня 2017 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Державному виконавцеві слід було відступити від суми аліментів, визначеної у судовому рішенні у розмірі 500 грн., та виходити із ґарантованого державою мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити як необґрунтовану, ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2020 року залишити в силі як законну.
Зазначає те, що ОСОБА_1 виконавчий лист для стягнення аліментів до повноліття дитини за рішенням суду від 21.05.2014 після вступу рішення в законну силу в суді не отримувала, для примусового виконання до Нетішинського МВ ДВС не пред`являла.
Крім того, у відзиві зазначено, що враховуючи зміст ст. 184 СК України, в редакції, чинній на момент ухвалення судового рішення, якщо розмір аліментів, присуджений в твердій грошовій сумі, був меншим ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, отримувач аліментів мала право на державну допомогу в сумі різниці. Однак, відповідно до цієї ж статті СК України в редакції ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» та з врахуванням ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» розмір аліментів в твердій грошовій сумі визначає суд. Більше того, розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації, якщо платник та одержувач не домовились про інше. Законодавством не передбачено автоматичного збільшення розміру аліментів до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для платника аліментів, який виконує рішення суду про сплату аліментів добровільно навіть з 28.08.2018 року.
Жодного належного доказу того, що ОСОБА_1 із сином перебувала на лікуванні за кордоном в період з 01.01.2014 по 01.01.2015, суду останньою не надано.
У відзиві на апеляційну скаргу Нетішинський МВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) просить апеляційну скаргу як необґрунтовану відхилити, залишити в силі ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 16 жовтня 2020 року.
Зазначає, що твердження скаржника про неотримання нею аліментів у період з 01.01.2014 по 01.04.2016 спростовується квитанціями про перерахування аліментів, які наявні в матеріалах виконавчого провадження, а також тим, що стягувач, починаючи з моменту відкриття виконавчого провадження з 2014 по 2018 роки не зверталась до відділу ДВС з будь-якими заявами чи скаргами щодо відсутності сплати та не ставила під сумнів ці платежі. Позову до суду щодо обчислення розміру заборгованості скаржник не подавала.
У відзиві також зазначено, що у зв`язку з тим, що абзац 2 ч. 2 ст. 182 СК України було змінено Законом №2475-VIII від 03.07.2018, який вступив в законну силу 28.08.2018, державним виконавцем з цієї дати правомірно здійснено перерахунок аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Крім того, 15 вересня 2020 року державним виконавцем було встановлено, що боржник має місце роботи у «Комбінат «Естафета» Державного агентства резерву України, тому того ж дня на адресу підприємства направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника, де стягнення проводиться і по даний час. Заборгованість зі сплати аліментів відсутня.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що на виконанні Нетішинського МВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває виконавче провадження №43587050 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 02.12.2013 року і до повноліття дитини.
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця (т. 2 а. с. 83-109). Просила: - поновити строк на оскарження; - визнати дії державного виконавця Нетішинського МВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Гавриліної-Гаврилюк Г.В. щодо зарахування у виконавчому провадженні №43587050 від 6 червня 2014 року до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів аліментних платежів за період з 01.01.2014 року по 01.04.2016 року та ненарахування заборгованості по аліментам за виконавчим листом №686/24485/13-ц від 21 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Хмельницької міської ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради, про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину, позбавлення батьківських прав, не менше як 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 08.07.2017 року неправомірними; - зобов`язати державного виконавця Нетішинського МВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Гавриліну-Гаврилюк Г.В. у виконавчому провадженні №43587050 від 6 червня 2014 року виключити із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів зараховані аліменти у період з 01.01.2014 року по 01.04.2016 року та нарахувати з 08.07.2017 року відповідно до ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» заборгованість по аліментах за виконавчим листом №686/24485/13-ц від 21 травня 2014 року, виданим на примусове виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2014 року.
Скаргу мотивувала тим, що державним виконавцем не було здійснено належного перерахунку розміру аліментів відповідно до чинного законодавства та не вжито ефективних заходів примусового характеру з метою стягнення коштів з боржника ОСОБА_2 , чим порушено права малолітньої дитини на належне утримання з боку батька, а тому вважає такі дії виконавця незаконними.
Крім того, скаржник стверджувала, що з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів слідує, що боржником у період з 2014 року по квітень 2015 року сплачувались аліменти у розмірі 500 грн. Однак, вказаних коштів у зазначений період ОСОБА_1 не отримувала та не могла отримувати, оскільки перебувала з дитиною за кордоном на лікуванні. Державний виконавець у своєму розрахунку керувалась копіями квитанцій АТ «Укрпошта» про нібито грошові перекази на ім`я ОСОБА_1 , однак, державним виконавчем не з`ясовано, що це за кошти і чи отримувала їх стягувач. Копії квитанцій не є читабельними, на них не видно ні номера, ні дати, ні призначення платежу.
З відповіді АТ «Укрпошта» на запит державного виконавця вбачається, що згідно Положення «Про поштовий переказ» термін зберігання бланків виплачених поштових переказів – 12 міс. Запити про внутрішні реєстровані поштові відправлення, поштові перекази приймаються протягом шести місяців з дня прийняття їх до пересилання (т. 2 а. с. 99).
Залишаючи без задоволення скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, суд виходив з того, що дії державного виконавця під час виконання виконавчого провадження №43587050 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснені у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України.
Скаржником не було доведено, що зараховані за період з 01.01.2014 року по 01.04.2016 року аліменти вона насправді не отримувала, а дані кошти повертались боржнику.
       З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд. 
Так, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. (Частину першу статті 71 ЗУ «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018).
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
В силу вимог ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Посилання апелянта, що судом першої інстанції не досліджено той факт, що державний виконавець у своєму розрахунку керувалась нечитабельними копіями квитанцій АТ «Укрпошта» про нібито грошові перекази на ім`я ОСОБА_1 , в яких не видно цільового призначення цих платежів, дати, номера, не досліджено, чи взагалі отримувала їх стягувач особисто, є безпідставним. На думку апеляційного суду дії державного виконавця були вчинені відповідно до закону, бездіяльності не вбачається, державним виконавцем вжито всіх необхідних виконавчих дій з метою забезпечення належного виконання рішення суду про стягнення аліментів з боржника.
Безпідставними та такими, що не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції є доводи апеляційної скарги про неврахування тієї обставини, що державний виконавець, здійснюючи розрахунок заборгованості по аліментах, не врахувала змін у сімейному законодавстві щодо нарахування аліментів, а саме що з липня 2017 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Державний виконавець, в межах наданих законом повноважень, вчиняв дії щодо забезпечення виконання боржником судового рішення, яким присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 500 грн. щомісячно.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17, провадження № 61-51сво18 звертає увагу, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством з дати набрання чинності цим Законом, передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про обґрунтованість скарги на дії державного виконавця, а стосуються переоцінки доказів та є лише незгодою апелянта з прийнятим судом першої інстанції рішенням.
Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору. 
       Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування. 
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення. 
Повне судове рішення складено 17 лютого 2021 року.

 
Судді А.В. Купельський 

 
Т.О. Янчук

 
О.І. Ярмолюк