Головуючий у І інстанції Вовк С.В.
Провадження №22-ц/824/1102/2021                                                         Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
    
  28 січня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
     Головуючого - судді:           Матвієнко Ю.О.,
     суддів:                                   Мельника Я.С., Поливач Л.Д.,
     при секретарі:                       Ковтун М.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Стоп Корупції», ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Громадської організації «Стоп Корупції», ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди та просила про його задоволення, посилаючись на те, щоІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 на сайті https://stopcor.org під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_3» відносно неї було поширено інформацію, яка має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про вчинення нею злочинів, про порушення нею загальновизнаних правил, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, та, відповідно, ця інформація є такою, що порушує немайнові права ОСОБА_1 , та підлягає спросуванню відповідачем в разі недоведення ним її достовірності.
Враховуючи викладене, позивачка, збільшивши позовні вимоги, просила суд: визнати недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до її честі, гідності, інформацію у публікації від ІНФОРМАЦІЯ_1 під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_3», таінформацію у публікації від ІНФОРМАЦІЯ_2 під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_4 », розповсюджену на сайті www.stopcor.org (інформаційний портал «СТОПКОР») ГО «Стоп Корупції» та ОСОБА_2 ; зобов`язати ГО «Стоп Корупції» та ОСОБА_2 протягом трьох днів з дня проголошення судового рішення по даній справі, спростувати поширену відносно позивача недостовірну інформацію шляхом видалення на сайті www.stopcor.org (інформаційний портал «СТОПКОР») публікацій від ІНФОРМАЦІЯ_1 та від ІНФОРМАЦІЯ_2 під заголовками: «ІНФОРМАЦІЯ_3» та «ІНФОРМАЦІЯ_4». Крім того, ОСОБА_1 просила стягнути солідарно з ГО «Стоп Корупції» та ОСОБА_2 на свою користь моральну шкоду в розмірі 500 000, 00 грн., завдану їй безпідставними звинуваченнями у вчиненні злочинів, в зв`язку із чим вона відчувала себе приниженою, що завдало їй значних душевних хвилювань.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 через представників -  адвокатів Бодню І.О. та Папенка Р.С. подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. 
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, позивачка посилалась на те, що суд безпідставно послався на недостатність доказів для визнання інформації недостовірною, для чого у розпорядженні суду були необхідні матеріали. Крім того, 21.02.2020 року Офісом Генерального прокурора було закрито кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 209 КК України, однак суд, незважаючи на обізнаність про закриття кримінального провадження стосовно позивачки, не визнав недостовірною інформацію щодо її причетності до міжнародного наркокартелю, про що йшлося в інтернет - публікаціях на сайті «СТОПКОР» від 22.10.2019 року та 06.11.2019 року.
У відзиві на апеляційну скаргу голова правління ГО «Стоп Корупції» Бондарчук І.Б., просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бодня І.О. апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав. 
Інші учасники процесу, які повідомлялись про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, за наявними у справі матеріалами.          
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.   
Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що прокурорами Офісу Генерального прокурора України здійснювався нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 12020000000000025 від 14 січня 2020 року за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною третьою ст. 27 частиною третьою статті 307, частиною третьою статті 209 Кримінального кодексу України, яке виділено з кримінального провадження № 42018000000000123 від 22 січня 2018 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 Київським апеляційним судом у судовому засіданні розглянуто апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва щодо обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_1 , під час проведення якого у залі суду був присутній ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті www.stopcor.org опубліковано статтю під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_3»  наступного змісту: «Моделі з Донецька не місце у київському СІЗО. Так вирішив Київський апеляційний суд Києва і відпустив з-за ґрат одну з учасниць міжнародного наркокартелю «Хімпром». Дівчина відбуватиме покарання під домашнім арештом. Про це із зали суду повідомляє активіст ГО «Стоп корупції» ОСОБА_2 . Модель ОСОБА_1 - дружина російського мафіозі. «Сьогодні у суді мали розглянути клопотання про накладення арешту на квартиру фігурантки цієї гучної справи ОСОБА_1 . Вона членкиня наркокартелю і дружина одного з організаторів угрупування, росіянина, який зараз переховується у Мексиці. Саме в її апартаментах у Києві на Саксаганського знайшли 2 мільйони доларів готівкою. Саме походження цих коштів, а також квартири й хоче встановити суд. Наразі суд відклав засідання до 12 листопада за клопотанням адвоката. Правник вимагає надати час для оприлюднення документів, які підтверджують походження квартири», - зазначив активіст. Наразі суд відклав засідання за клопотанням адвоката. Нагадаємо, що транснаціональне угруповання, у лавах якого громадяни Росії, протягом чотирьох років продавало наркотики через інтернет-сайти та чат-боти в «Telegram». Гроші, зароблені злочинним шляхом, торговці інвестували в нерухомість та бізнес по всьому світу. Йдеться про десятки мільйонів доларів. Активісти «СтопКору» слідкували за судовим засіданням. Злочинна організація відома як «Хімпром». Вона нараховувала близько 1000 осіб. Переважна більшість - громадяни РФ».
ІНФОРМАЦІЯ_2 на сайті www.stopcor.org опубліковано статтю під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_4» наступного змісту: Гучне затримання, суспільний резонанс, а результат - нульовий. Фігуранти міжнародного наркокартелю «Хімпром» сидять у СІЗО, а їхня справа продовжує процвітати. Ділки, які зараз перебувають під слідством, наймають дорогих адвокатів та можуть собі дозволити вносити мільйонні застави, щоб вийти на волю. Про це розповідають активісти ГО «Стоп корупції», які від початку слідкують за перебігом цієї справи. «Так було із членкинею банди з Донецька, моделлю ОСОБА_1 , яка знайшла 2 мільйони гривень на заставу. Вона дружина одного з організаторів угрупування, росіянина, який зараз переховується у Мексиці. Саме в її апартаментах у Києві на Саксаганського знайшли 2 мільйони доларів готівкою. Походження цих коштів, а також квартири, хоче встановити суд. Наразі суд відклав засідання до 12 листопада за клопотанням адвоката. Правник вимагає надати час для оприлюднення документів, які підтверджують походження квартири. Поплічники ОСОБА_1 звертаються за послугами елітних захисників. Причому на одного ділка може працювати одразу декілька адвокатів. Юристи для затягування справи завалюють судові інстанції різних рівнів скаргами. У результаті розгляди у судах гальмуються. Скидається на те, що бізнес «Хімпрому» продовжує працювати та навіть розвиватись, інакше звідки гроші у наркодилерів. Частину фігурантів судді вже випустили під домашній арешт. А ще декільком зменшили розмір застави до того рівня, що вони змогли внести кошти та вийшли із СІЗО», - зазначають у ГО «Стоп корупції». Нагадаємо, що транснаціональне угруповання, у лавах якого громадяни Росії, протягом чотирьох років продавало наркотики через інтернет-сайти та чат-боти в «Telegram». Гроші, зароблені злочинним шляхом, торговці інвестували в нерухомість та бізнес по всьому світу. Йдеться про десятки мільйонів доларів. Злочинна організація відома як «Хімпром». Вона нараховувала близько 1000 осіб. Переважна більшість - громадяни РФ».
Також встановлено, що 21 січня 2020 року кримінальне провадження № 12020000000000025 від 14 січня 2020 року за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною третьою ст. 27 частиною третьою статті 307, частиною третьою статті 209 Кримінального кодексу України, закрито постановою прокурора Третього відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора Мороза І.О., у зв`язку із встановленням відсутності у діях ОСОБА_1 складу вказаних кримінальних правопорушень.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Основним Законом України проголошено найвищою соціальною цінністю людину, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпеку, кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28 Конституції України).
Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно з частиною другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
Статтею 201 Цивільного кодексу України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Відповідно до статті 297 Цивільного кодексу України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно із статтею 299 Цивільного кодексу України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Згідно із статтею 200 Цивільного кодексу України та статтею 1 Закону України «Про інформацію», інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце в суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Негативною слід вважати інформацію, у якій стверджується про порушення особою норм чинного законодавства, учинення будь-яких інших протиправних дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до ділової репутації.
Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співіснування та принципів людської моралі.
За положеннями статті 44 Закону «Про інформацію», учасники інформаційних відносин зобов`язані додержуватися принципів інформаційних відносин та поважати інформаційні права інших суб`єктів. Стаття 47 цього Закону передбачає відповідальність осіб винних у поширенні інформації, що не відповідає дійсності, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію особи.
Відповідно до частин шостої і сьомої статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка її поширила.
Згідно з положеннями ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.
Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.
Відповідно до Закону України «Про телекомунікації» домен - це частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється, а доменне ім`я - позначення (словесне, цифрове, словесно-цифрове), яке використовується для ідентифікації діяльності юридичних і фізичних осіб в мережі Інтернет, з будь-якою метою.
Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.
Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.
Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.
При цьому, згідно з положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 12 ЦПК України саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту поширення інформації відповідачем, позивач надав лише копії роздруківок сторінки веб-сайту у мережі Інтернет.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено частиною другою ст. 77 ЦПК України.
Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Отже, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.
Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.
Згідно інформації на веб-сайті WHOIS, доступної за посиланням http:/imena.ua, вбачається, що реєстратором домену stopcor.org є компанія GoDaddy.com, LLC, тобто сайтом за вказаною адресою володіє GoDaddy.com, LLC. Доказів, які б спростували дану інформацію, позивачем суду надано не було.
Таким чином, враховуючи недоведеність позивачем тієї обставини, що власником сайту www.stopcor.org, на якому була поширена інформація, про спростування якої вона просила, є відповідач ГО «Стоп корупції», а також беручи до уваги ту обставину, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що автором публікацій, розміщених на вказаному сайті, є відповідач ОСОБА_2 , законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту поширення інформації відносно неї відповідачами, та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення її позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_2 був присутній під час судового засідання у Київському апеляційному суді ІНФОРМАЦІЯ_1 і є первинним джерелом отримання відомостей, які лягли в основу інтернет-публікацій, обґрунтованості висновків суду не спростовують, оскільки сам по собі факт присутності ОСОБА_2 у судовому засіданні не доводить ту обставину, що він являється автором відповідної публікації у Інтернеті.   
Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення за наслідками розгляду даної категорії справ.  
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.  
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
        
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 серпня 2020 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий:    
 
Судді: