Ухвала
 
14 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 266/854/20
провадження № 61-12396ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 травня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 09 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» філія «Пасажирська компанія», Виробничий підрозділ Маріупольське вагонне депо про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
встановив:
У 2020 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» філія «Пасажирська компанія», Виробничий підрозділ Маріупольське вагонне депо, у якому просив суд:
- скасувати наказ від 11 лютого 2020 року № 82/ОС про звільнення його з посади слюсаря-ремонтника з ремонту електроустаткування 6 розряду електроцеху дільниці технічного обслуговування за програмою ТО-1, ТО-2 пасажирських вагонів виробничого підрозділу Маріупольське вагонне депо філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» на підставі пункту 7 частини першої статті 40 КЗпП України за появу на роботі у нетверезому стані 12 січня 2020 року;
- поновити його роботі та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі і стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.
Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 09 липня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.
13 серпня 2020 року ОСОБА_1 через свого представника Лебедєва О. В. звернувся до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 травня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від    09 липня 2020 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено заявникові строк для усунення її недоліків, а саме заявнику необхідно звернутися до суду касаційної інстанції з обґрунтованою заявою про поновлення строку на касаційне оскарження та надати належні докази (документи), які містять відомості щодо поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження та підтверджують неможливість подання касаційної скарги у строк встановлений статтею 390 ЦПК України, надати нову редакцію касаційної скарги та докази сплати судового збору.
Копія ухвали Верховного Суду від 07 вересня 2020 року направлялася ОСОБА_1 і була вручена 03 жовтня 2020 року, також направлялась його представнику адвокату Лебедєву О. В. і була вручення 06 жовтня 2020 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо              в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України якщо скаржником     в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у  справі.
Положення аналогічного змісту містить також частина третя статті 393 ЦПК   України.
Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі, і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Оскільки, заявником касаційної скарги і його представником у визначений строк не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 07 вересня 2020 року та не надано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з належним обґрунтуванням та доказами, суд не вбачає підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.
З урахуванням наведеного, відсутні правові підстави для відкриття  касаційного провадження у справі.  
Керуючись статтями 393, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ухвалив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 травня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 09 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» філія «Пасажирська компанія», Виробничий підрозділ Маріупольське вагонне депо про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             М. Ю. Тітов
 
І. О. Дундар
 
                                                                                                                        Є. В. Краснощоков