ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1899/21 Справа № 186/1234/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Городничої В.С.,
суддів – Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Спектрум Ессетс”
на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2020 року 
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектрум Ессетс" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И Л А:
У вересні 2020 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Спектрум Ессетс" звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 29 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ "Надра" був укладений кредитний договір №8/2006/840-К/618-Н. Згідно п.1.1 вказаного договору банк передав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 7 200 доларів США. Відповідно п.1.3.1 кредитного договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки в розмірі 9,5% річних. Згідно п.1.4 кредитного договору банк надає позичальнику кредит строком до листопада 2016 року, пунктом 3.3.4 кредитного договору встановлено кінцевий строк повернення кредиту - 28 листопада 2016 року.
На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №618-Н/2 від 29 листопада 2006 року, за яким поручитель поручилася перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору від 29 листопада 2006 року.
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, а відповідачі - ні, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором.
15 травня 2020 року між ПАТ КБ "Надра" та ТОВ "Спектрум Ессетс" укладено договір про відступлення права вимоги №GL3N017513, за умовами якого останнє набуло права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №8/2006/840-К/618-Н від 29 листопада 2006 року та усіма забезпечувальними договорами.
Станом на 15 травня 2020 року загальна заборгованість за вказаним кредитним договором становить 3 654,87 доларів США, що еквівалентно 97 509,01 гривням, з яких: 2 075,50 доларів США (55 372,68 гривень) - заборгованість за тілом кредиту; 1 091,21 доларів США (29 112,61 гривень) - заборгованість за відсотками; 488,16 доларів США (13 023,72 гривень) - заборгованість за комісією.

19 травня 2020 року позивач направив відповідачам повідомлення про відступлення права вимоги.
На підставі викладеного, просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ТОВ "Спектрум Ессетс" суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 3 654,87 доларів США, що станом на 15 травня 2020 року за курсом НБУ еквівалентно 97 509,01 гривням та судовий збір в сумі 2 102,00 гривень.
Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
З таким рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю “Спектрум Ессетс” не погодилося та подало апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Відповідачі правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалися.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав:
Судом встановлено, що 29 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ "Надра" був укладений кредитний договір №8/2006/840-К/618-Н.
Згідно п.1.1 вказаного договору банк передав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 7 200 доларів США.
Відповідно п.1.3.1 кредитного договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки в розмірі 9,5% річних.
Згідно п.1.4 кредитного договору банк надає позичальнику кредит строком до листопада 2016 року, пунктом 3.3.4 кредитного договору встановлено кінцевий строк повернення кредиту - 28 листопада 2016 року.
На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №618-Н/2 від 29 листопада 2006 року, за яким поручитель поручилася перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору від 29 листопада 2006 року.
15 травня 2020 року між ПАТ КБ "Надра" та ТОВ "Спектрум Ессетс" укладено договір про відступлення права вимоги №GL3N017513, за умовами якого останнє набуло права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №8/2006/840-К/618-Н від 29 листопада 2006 року та усіма забезпечувальними договорами.
19 травня 2020 року позивач направив відповідачам повідомлення про відступлення права вимоги.
16 вересня 2020 року позивач звернувся з даним позовом до суду.
До матеріалів справи долучено розрахунок суми заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №8/2006/840-К/618-Н від 29 листопада 2006 року, станом на 15 травня 2020 року.
Згідно даного розрахунку загальна заборгованість за вказаним кредитним договором становить 3 654,87 доларів США, що еквівалентно 97 509,01 гривням, з яких: 2 075,50 доларів США (55 372,68 гривень) - заборгованість за тілом кредиту; 1 091,21 доларів США (29 112,61 гривень) - заборгованість за відсотками; 488,16 доларів США (13 023,72 гривень) - заборгованість за комісією.
Вказаний розрахунок здійснено за період з 29 листопада 2006 року по 11 грудня 2014 року.
Згідно з копією квитанції від 17 січня 2015 року ПАТ КБ "Надра", ОСОБА_1 сплатив на користь ПАТ КБ "Надра" 17 січня 2015 року 23 600,00 гривень на виконання кредитного договору №8/2006/840-К/618-Н від 29 листопада 2006 року (а.с.37).
Вказана сума не врахована як ПАТ КБ "Надра" при відступленні права вимоги, так і позивачем, при розрахунку заборгованості відповідачів.
Згідно матеріалів справи відповідачі, заперечуючи проти задоволення позову, посилалися на те, що 17 січня 2015 року вони з метою дострокового погашення кредитного зобов`язання сплатити ПАТ КБ "Надра 23 600,00 гривень, проте, позивач надає розрахунок заборгованості по 11 грудня 2014 року, без урахування сплачених ними сум 17 січня 2015 року. Посилаються на пропуск позивачем строку позовної давності та просять застосувати позовну давність до вимог.
У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.
При цьому, відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли в кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору зазначено періодичними/щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові.
Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Також, зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України).
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки кредитним договором №8/2006/840-К/618-Н від 29 листопада 2006 року встановлений кінцевий строк його дії - 28 листопада 2016 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором надано станом по 11 грудня 2014 року, тобто ВАТ КБ "Надра" станом на 11 грудня 2014 року знало про порушення свого права відповідачами, однак до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості в строк до 28 листопада 2019 року не звернулося. Разом з тим 15 травня 2020 року між ПАТ КБ "Надра" та ТОВ "Спектрум Ессетс" було укладено договір про відступлення права вимоги №GL3N017513, за умовами якого останнє набуло права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №8/2006/840-К/618-Н від 29 листопада 2006 року та усіма забезпечувальними договорами. До суду з даним позовом позивач звернувся 16 вересня 2020 року, заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, відповідачі заявили про застосування наслідків при порушенні строків позовної давності для звернення з даним позовом до суду. 
Крім того, відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. А відповідно до ч.4 ст.559 цього Кодексу порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Матеріали справи не містять доказів того, що ВАТ КБ "Надра" направляло відповідачу ОСОБА_2 , як поручителю за кредитним договором, листи-вимоги про виконання зобов`язання. Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначене є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 , як поручителя.
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції, приймаючи до уваги заяву відповідачів про застосування строків позовної давності, порушив вимоги ст. 174 ЦПК України, згідно з якими учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, якими є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, тоді як заява відповідачів про застосування строків позовної давності не відповідає вимогам, зазначеним у згаданій статті. Крім того, підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.3 ст. 174 ЦПК України).
Колегія суддів зазначає про те, що відповідно до положень ч. 3 ст 267 ЦПК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Отже, право на подання заяви про застосування строку позовної давності не обмежено процесуальними строками та може бути реалізовано на будь-якій стадії розгляду справи до винесення судом рішення. Також, слід зазначити, закон не вимагає певної форми подання заяви про застосування позовної давності письмової чи усної, зробленої в ході розгляду справи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача про невідповідність заяви відповідачів про застосування строків позовної давності вимогам ЦПК не є підставою для скасування правильного по суті та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції помилково прийняв до уваги квитанцію від 17.01.2015 року надану, відповідачами як доказ часткового погашення боргу на суму 23 600,00 грн, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки не надано доказів на спростування реальності проведеної банківської операції. 
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь – які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. 
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. 
Інші доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовані обставини справи, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Спектрум Ессетс” — залишити без задоволення.
Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів відповідно до ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий В.С.Городнича
Судді: О.В.Лаченкова
М.Ю.Петешенкова