Номер провадження: 22-ц/813/3872/21 
Номер справи місцевого суду: 495/5219/19
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                 Сегеди С.М.,
суддів:                 Комлевої О.С.,
Цюри Т.В.,
               за участю:
               секретаря         Ющак А.Ю.,
               скаржника                 ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2020 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головний державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби  м. Одесі  Головного територіального управління юстиції в Одеській області Фішер Вікторія Валеріївна, ОСОБА_2 , на дії та бездіяльність державного виконавця,

встановив:

24 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи – Головний державний виконавець Другого Київського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області Фішер В.В., ОСОБА_2 , відповідно до якої просив суд: 
зобов`язати державну виконавчу службу Другого Київського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області врахувати надані ОСОБА_1 квитанції про сплату аліментів, відповідно до виконавчого листа №2-3775/11 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на загальну суму 97 210 грн.;
зобов`язати державну виконавчу службу Другого Київського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області вилучити запис про внесення ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників;
скасувати стосовно ОСОБА_1 усі тимчасові обмеження, передбачені ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними знаряддями несмертельної дії; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.
Свої вимоги скаржник ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 10.11.2011 року видано виконавчий лист за № 2-3775/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Вказаний виконавчий лист було направлено на адресу прокуратури Одеської області, за місцем роботи боржника, де відповідно на користь ОСОБА_2 утримувались аліменти в період з 01.12.2011 року по 02.11.2015 року.
Заборгованість за вказаний період відсутня.
Після звільнення з прокуратури Одеської області, де ОСОБА_1 працював з серпня 2003 року по 02.11.2015 року, на час звернення його до суду із скаргою, він був безробітним і не мав постійного офіційного заробітку, доходу.

ОСОБА_1 стверджує, що за усною домовленістю із ОСОБА_2 , в період з 01.12.2015 року по 01.01.2017 року він самостійно перераховував грошові кошти на картку НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_2 та на картку самої дитини «Юніор». 
Разом з тим, згідно розрахунку заборгованості від 20.05.2019 року, за ОСОБА_1 міститься заборгованість в сумі 96012,38 грн., з чим він категорично не погоджується.

Так, звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 стверджував, що зазначений розрахунок заборгованості державний виконавець провела без урахування наявних у матеріалах виконавчого провадження квитанцій про сплату ним аліментів відповідно до виконавчого листа № 2-3775/11 від 10.11.2011 року.
Підставою неврахування наданих квитанцій стала відсутність на платіжних документах призначення платежу, тобто надпису слова «аліменти».

У зв`язку з цим, на думку ОСОБА_1 дані обставини не обґрунтовані нормами чинного законодавства та є особистою думкою державного виконавця, оскільки він перераховував грошові кошти саме в якості аліментів на малолітню дитину ОСОБА_3 , оскільки не був зобов`язаний перераховувати інших коштів. Що стосується додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_3 , у тому числі на його лікування, то ОСОБА_1 зазначив, що для цих цілей він передавав кошти готівкою ОСОБА_2 , або безпосередньо в лікувальні заклади.
При цьому ОСОБА_1 вказав, що кошти на утримання сина ОСОБА_3 в якості аліментів перераховувались в більшості випадків через мобільні додатки «Приват24», а в подальшому «Ощад24», з карткового рахунку ОСОБА_1 на карткові рахунки сина ОСОБА_3 та його матері ОСОБА_2 .
Під час переведення коштів із карткового рахунку у вказаних мобільних додатках не передбачено такої можливості вказувати призначення платежу «аліменти».
Також вважає ствердження державного виконавця про те, що у наданих квитанціях відсутні відомості про власника карткового рахунку такими, що не відповідають дійсності.
З цих підстав він і звернувся до суду з даною скаргою.(т.1 а.с.1-6)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2020 року скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково.
Зобов`язано державну виконавчу службу Другого Київського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області врахувати надані ОСОБА_1 квитанції про сплату аліментів, відповідно до виконавчого листа №2-3775/11 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на загальну суму 97 210 грн.
В задоволенні іншої частини скарги ОСОБА_1 було відмовлено (т. 2 а.с. 52-55).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2020 року, та постановлення нової, якою в задоволенні скарги  ОСОБА_1  відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т.2, а.с. 64-67).
22.12.2020 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що ухвала суду винесена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апеляційна скарга є необґрунтованою, у зв`язку з чим просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2020 року – залишити без змін (т.2, а.с. 156-158).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що державним виконавцем не було взято до уваги, що відповідно до Витягу виписки по рахунку з картки ОСОБА_1 вбачаються переводи грошових коштів на картку Приватбанку, одержувач: ОСОБА_2 , коментар до платежу: «аліменти» (т.1, а.с.71).
Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно до розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 20.05.2019 року, встановлена заборгованість по аліментам ОСОБА_1 на користь Піщанської на утримання сина станом на 01.05.2019 року, у твердій грошовій сумі складає 96012,38 грн.

20.05.2019 року повідомленням державного виконавця Другого Київського ВДВС м. Одесі ГТУЮ в Одеській області стосовно ОСОБА_1 внесені відомості до Єдиного реєстру боржників, а також внесенні відомості про встановлення тимчасових обмежень відносно ОСОБА_1 .
Але, відповідно до квитанцій та Виписки по банківському рахунку ОСОБА_1 від 22.06.2018 року встановлена відсутність заборгованості по аліментам ОСОБА_1 станом на 01.06.2018 рік та наявність переплати.
Постановами державного виконавця Другого Київського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області скасовані тимчасові обмеження відносно ОСОБА_1 .

Однак, 06.12.2018 року ОСОБА_2 звернулась до вказаного ВДВС із заявою про не отримання аліментів від ОСОБА_1 в період з 13.01.2016 рік по час звернення.

У зв`язку з цим, державним виконавцем Другого Київського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області, встановлена заборгованість ОСОБА_1 , яка станом на 01.12.2018 року склала 85074,38 грн. та винесені відповідні постанови про встановлення тимчасових обмежень відносно ОСОБА_1 . 

Разом з тим, ОСОБА_1 знову приєднав до матеріалів виконавчого провадження Витяги про перерахуванням ним грошових коштів на рахунки стягувача та безпосередньо дитини, однак вони не були прийняті до уваги.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Крім того, у відповідності до ч. 1  ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 посилалась на те, що ОСОБА_1 сплачував не аліменти на сина, а добровільно надавав допомогу, у тому числі на додаткові витрати, а саме на лікування.
 
Однак, колегія суддів не може погодитись за даними доводами, так як матеріалами справи встановлено власників карткових рахунків, куди відправлялись кошти ОСОБА_1 у період з травня 2016 року по червень 2019 року. Кошти на утримання сина перераховувались через мобільні додатки «Приват24» та «Ощад24», з карткового рахунку ОСОБА_1 на карткові рахунки сина ОСОБА_3 та його матері ОСОБА_2 .
 
Дане підтверджується виписками по банківському рахунку, який відкрито на ім`я ОСОБА_4 в філії – Одеському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» за період з 01.06.2018 року по 01.06.2019 рік та з Державного ощадного банку України № 46-07/6376/13799 від 22.07.2019 року (т.1, а.с.217-225).
 
Крім того, із листа АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-190716/2987 від 29.07.2019 року вбачається, що у період з 01.01.2016 року по 01.01.2017 року на карту НОМЕР_2 надходили зарахування, відправник: ОСОБА_1 . Коментар до платежу: аліменти, та на карті Юніор НОМЕР_3 , яка належить сину, наявні також відповідні зарахування (т.1, а.с. 237-239, т.2, а.с. 2-4).
 
Разом з тим, із матеріалів справи не вбачається, що грошові кошти перераховувались ОСОБА_1 не в якості аліментів на утримання сина, а в якості додаткової допомоги на його отримання, тобто на виконання інших, ніж аліментних зобов`язань.
Матеріалами справи дійсно встановлено власників карткових рахунків, куди відправлялись кошти ОСОБА_1 у період з травня 2016 року по червень 2019 року на загальну суму 97210 грн. і ці кошти були не чим іншим як аліментами.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку доцільно та правильно задовольнити скаргу в частині зобов`язання державної виконавчої служби Другого Київського ВДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області врахувати надані ОСОБА_1 квитанції про сплату аліментів, відповідно до виконавчого листа №2-3775/11 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на загальну суму 97 210,00 грн.
Що стосується вимог заявника ОСОБА_1 про скасування всіх тимчасових обмежень відносно нього, то суд також обґрунтовано відмовив в задоволенні цих вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:
1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Враховуючи те, що у разі врахування державним виконавцем Другого Київського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області квитанцій про сплату аліментів на загальну суму 97210 грн., заборгованість ОСОБА_1 за виконавчим листом № 2-3775/11 буде відсутня, тому виконавець самостійно має скасувати усі заходи тимчасових обмежень, покладені на боржника.

Також до компетенції державного виконавця входить вилучення запису про внесення боржника у виконавчому провадженні до Єдиного реєстру боржників.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що оскільки вимоги скарги  ОСОБА_1  в цій частині є недоведеними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, і ухвала суду в цій частині  ОСОБА_1  не оскаржується в апеляційному порядку,суд дійшов правильного висновку про те, що державний виконавець має врахувати надані ОСОБА_1 квитанції про сплату аліментів, відповідно до виконавчого листа №2-3775/11 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на загальну суму 97 210,00 грн.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 02.04.2021 року

Судді Одеського апеляційного суду:                 С.М. Сегеда        

О.С. Комлева

        Т.В. Цюра