ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

17 лютого 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/8422/20
Головуючий у першій інстанції – Коверзнев В. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/206/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  у  складі:
          головуючого судді  - Губар В.С.,
           суддів  - Онищенко О.І., Скрипки А.А.
           із секретарем судового засідання – Поклад Д.В.  

Позивач – ОСОБА_1 
Відповідач – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання надати доступ до спадкового майна,
місце ухвалення судового рішення – м. Чернігів
дата складання повного тексту судового рішення – не зазначено

                                      В С Т А Н О В И В :   
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надати доступ до спадкового майна за адресою – АДРЕСА_1 , шляхом вручення ключів від власності.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 жовтня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8000 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Руденок П.С. просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу адвоката і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити  у відшкодуванні витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 8000 грн., в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що договір про надання правової допомоги від 11 серпня 2020 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Вольфовським С.О., не відповідає вимогам ст. ст. 15, 17, 27 Закону України «Про адвокатуру» і не може бути підставою для надання (оплати) адвокатських послуг.
Посилається, що судом першої інстанції не взято до уваги, що у договорі про надання правової допомоги від 11.08.2020 року не вказаний розмір та/або порядок обчислення адвокатського гонорару.
Вказує, що додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 11.08.2020 року не вказана в основному договорі і не може бути доказом для оплати витрат на правничу допомогу, оскільки не є окремим документом, а є частиною основного договору.
Окрім того, зазначає, що надана на підтвердження витрат на правову допомогу квитанція до прибуткового касового ордеру  № 69 від 20 жовтня 2020 року підписана головним бухгалтером ОСОБА_4 та касиром ОСОБА_4 .
Також наголошує, що в додатковій угоді до договору про надання правової допомоги від 11.08.2020 року вказано участь адвоката у судовому засіданні упродовж 4 годин з вартістю 2400 грн., проте згідно журналу судового засідання  тривало 27 хвилин.

У встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подавався.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Руденка П.С., обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіряючи аргументи скарги в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційним встановлено,що рішення суду першої інстанції   ОСОБА_1 оскаржується лише в частині розподілу судових витрат.
Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з положень ст. 141 ЦПК України, зазначивши, що відповідачем ОСОБА_2 сплачено за послуги  адвоката Вольфовського С.О. гонорар у сумі 8000 грн., які підлягають стягненню з позивача.
Проте, повністю з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може, враховуючи наступне.
Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. 
Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з правилами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.
Зі змісту договору про надання правової допомоги від 11 серпня 2020 року убачається, що ОСОБА_2 уповноважила адвоката Вольфовського С.О. надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором. Зокрема, представництво  інтересів в будь-яких органах державної, законодавчої та виконавчої влади, органах прокуратури, податкових органах, міліції, судових органах усіх рівнів, органах місцевого самоврядування, органах управління установ, організацій, підприємств та їх об`єднань, керівних органах об`єднань громадян; збирання відомостей про факти, які можуть бути використані як докази у зв`язку  виконанням доручення; використання засобів захисту, передбачених КПК України, ЦПК України і іншими законами України; виконання інших дій. Передбачених законодавством. Умовами договору визначений перелік  прав адвоката  (а.с. 41-42) 
Повноваження адвоката Вольфовського С.О. представляти інтереси ОСОБА_2   у суді інстанції підтверджено також ордером серії СВ № 1006751 від 22.10.2020 року (а.с. 47).
20.10.2020 року додатковою угодою до договору по надання правової допомоги від 11.08.2020 року затверджений розрахунок витрат на професійну правничу допомогу згідно договору про надання професійної правничої допомоги від 11.08.2020 року  (а.с.  43).
Згідно наданого розрахунку адвокатом Вольфовським С.О. надані такі послуги:
надання усної консультації з приводу поданої позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про зобов`язання надати доступ до власного майна – витрачено часу 2 години, розмір гонорару – 1200 грн.
вивчення судової практики у спірних правовідносинах і підготовка відзиву на позовну заяву – витрачено часу 8 годин, розмір гонорару – 4800 грн.
участь у судовому засіданні  - витрачено часу 4 години, розмір гонорару – 2400 грн.
Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 69 від 20 жовтня 2020 року адвокатом Вольфовським С.О. прийнято від ОСОБА_2 8000 грн. в рахунок оплати адвокатського гонорару згідно додаткової угоди від 20.10.2020 року до договору про надання правової допомоги від 11.08.2020 року (а.с. 44).
Проте, апеляційний суд  повністю погодитись з таким розрахунком не може, враховуючи  наступне.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява  № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. 
Як убачається з матеріалів справи, адвокат Вольфовський С.О. приймав участь у судовому засіданні Деснянського районного суду м. Чернігова 7 жовтня 2020 року, яке тривало лише 1 годину 20 хвилин згідно протоколу судового засідання (а.с.ж 50), 
Окрім того, складений адвокатом Вольфовським С.О. відзив на позовну заяву містить дві неповні сторінки та складається в основному з викладення тексту статей Цивільного кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України.
На підтвердження збирання відомостей та документів, які можуть бути використані як докази  у цій справі, адвокатом Вольфовським С.О. не надано належних і допустимих документальних доказів.
Апеляційний суд приходить до висновку, що відшкодування понесених  адвокатських витрат у розмірі 8000 грн. не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співмірності і справедливості  та, зважаючи на характер спірних правовідносин,  підлягає зменшенню та стягненню у розмірі 3200 грн.
Зважаючи на  суть позовних вимог та нескладність  цієї  цивільної справи,  апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції  дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію витрат на правничу допомогу адвоката  у розмірі 8000 грн., оскільки не було надано належної оцінки обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам. Отже,  апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова  від 27 жовтня 2020 рок в частині відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу адвоката з 8000,00 гривень до 3200,00 гривень.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду  набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:                                              Судді: