Справа № 308/4482/14-ц

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       12 січня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів: Кожух О.А., Куштана Б.П.
з участю секретаря : Купар Л.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2020 року у складі судді Фазикош О.В. у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про виселення зі зняттям з реєстрації місця проживання,-
в с т а н о в и в:
У квітні 2014 року ПАТ КБ „ПриватБанк” звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення відповідачів. 
В позові зазначено, що відповідно до укладеного № MKMOGI0000004866 від 11.03.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 252 500,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.03.2028 року.
В порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідача станом на 13.03.2014 року має заборгованість 1 149 334,36 грн. 
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором був укладений договір іпотеки між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 13.03.2008 року. Згідно з договором іпотеки відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 71,00 м2., житловою площею 46,00 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності на підставі свідоцтва про право власності відповідачам.
Оскільки відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконує, позивач просив суд, у зв`язку з порушенням виконання зобов`язань за договором з боку відповідача, звернути стягнення на майно, що належить відповідачам на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", виселити відповідачів з даної квартири, а також судові витрати.
30.09.2015 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено заочне рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк».
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.10.2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30.09.2015 задоволено, заочне рішення скасовано, призначено судове засідання у справі.
03 червня 2019 року представник позивача АТ КБ «Приватбанк» подав суду заяву про уточнення позовної заяви, згідно якої просив виселити відповідачів: 1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 3. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,; 4. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 5. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які зареєстровані та/або проживають у квартирі/житловому будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації - виконавчому органі сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.
Уточнена позовна заява мотивована тим, що 18.08.2016 АТ КБ «ПриватБанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність квартиру, загальною площею 71,00 кв.м., житловою площею 46,30 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 13.03.2008, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О.В. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 447. Після отримання права власності на вказану нерухомість позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення даних дій стала реєстрація та проживання в ньому відповідачів, які на його думку підлягають виселенню з вказаної квартири без надання іншого приміщення.
Заочним рішенням Ужгородського місьрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2020 року у задоволенні уточненого заявленого позову відмовлено. 
Не погодившись із вказаним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для вислення відповідачів та необґрунтовано відмовив у заявленому позові.
Відповідачі не скористалися своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу і його не подали.
Представиник апелянта ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала подану апеляцію просить її задовольнити. 
Відповідачі в судове засідання повторно не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. 
На підставі ч.2 ст 372 ЦПК України справа розглянута у їх відсутності. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для виселення відповідачів з кварири та недоведеності заявленого позову.
З такими висновками суду погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.
Матеріалами справи в становлено, що відповідно до укладеного кредитного договору №MKMOGI0000004866 від 11.03.2008 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 252 500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.03.2028 року.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором був укладений договір іпотеки між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачами по даній справі від 13.03.2008 року №МКМОGI0000004866. Відповідно умов договору іпотеки відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 71,00 м2., житловою площею 46,00 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності на підставі свідоцтва про право власності відповідачам.
Так, п.п. 1.2 п. 1 Іпотечного договору №МКМОGI0000004866 від 13.03.2008 встановлено, що предмет іпотеки належить Іпотекодавцеві на підставі свідоцтва про право власності від 26.12.01 року № НОМЕР_1 , виданого Ужгородським МВК, зареєстрованого в КП «БТІ м. Ужгорода», реєстраційний номер 22216190.
Відповідно копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк» на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , підставою виникнення права власності є договір іпотеки, серія та номер 447, виданий 13.03.2008, видавник: приватний нотаріус Ужгородського МНО Капітула Г.Д., повідомлення, серія та номер 30.1.0.0/2-83CDNLFZ0IXG9, виданий 06.02.2014 ПАТ КБ «ПриватБанк», Іпотекодавці: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер – 31019727 від 19.08.2016, приватний нотаріус Парамонов Олександр Вікторович, Ужгородський міський нотаріальний округ).
Згідно відповідей отриманих судом на запити за відомостями відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Закарпатській області, за адресою АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
08.04.2019 АТ КБ «ПриватБанк» на адресу відповідачів направлено претензію згідно якої вимагав від відповідачів з усіма членами сім`ї та іншими мешканцями протягом 30 днів з моменту отримання даної претензії, добровільного звільнення зазначеного приміщення із одночасним зняттям з реєстраційного обліку, про що свідчить копія долученої до матеріалів справи претензії від 08.04.2019.
Між сторонами виник спір з приводу виселення з майна, переданого в іпотеку в зв`язку з набуттям права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем.
Відповідно до частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).
За правилами частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
За змістом статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя.
Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України.
Частина третя статт1 109 ЖК України регулює порядок виселення громадян.
За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Таким чином частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону № 898-IV, так і частини другої статті 109 ЖК УРСР.
Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка міститься в постанові від 18 березня 2015 року по справі №6-39 цс15, від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1019цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1982цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16 та в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 303/1590/15-ц.
Вказану позицію підтвердила й Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка відповідачами передана в іпотеку, придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, (така придбана до укладення кредитного договору, за яким виникли зобов`язання відповідачів), а тому відсутні передбаченів законом підстави для виселення відповідачів із вказаної квартири без надання їм іншого постійного житла.
Саме на позивачу лежить обов`язок довести наявність умов, за яких закон передбачає можливість виселення осіб із іпотечного майна із зазначенням житла, яке надається їм для постійного проживання.
З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у заявленому позові. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу. 
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 21 січня 2021 року .
Головуючий: 
Судді: