ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/186/21 Справа № 176/630/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Павловська І. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів         - Деркач Н.М., Макарова М.О.
               за участю секретаря – Мазур Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за  позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 
на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі – АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів. Позовна заява мотивована тим, що 04 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN01000739195973 вклад «Депозит Плюс на 6 мес» у розмірі 75000,00 грн на строк 6 місяців з помісячною виплатою відсотків за ставкою 16 % річних. До даного договору було також укладено додаткову угоду від 14 листопада 2013 року, відповідно до якої банк збільшив процентну ставку (надбавка 1) на 2 % та досягнута угода про перерахування процентів за надбавкою 1 на бонусний рахунок «Бонус плюс». В той же день, на виконання умов договору, позивач електронним платежем переказала суму вкладу у розмірі 75000,00 грн на користь банку на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 . В березні 2014 року карткові і депозитні договори без будь-якого попередження були заблоковані відповідачем, а рахунки обнулені. Неодноразові звернення до відповідача про повернення депозиту позитивного результату не дали у зв`язку з чим змушена була звернутися до суду. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення депозитного вкладу та захист прав споживача фінансових послуг задоволено в повному обсязі, стягнуто на її користь за депозитним вкладом «Депозит плюс на 6 мес» № SAMDN 01000739195973 від 14 листопада 2013 року суму вкладу в розмірі 75000,00 грн, нараховані відсотки відповідно до умов договору у розмірі 3000,00 грн, а також три відсотки річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 2340,00 грн, а всього стягнуто 80340,00 грн. Однак банк ігнорує виконання даного рішення, що обумовлює автоматичну пролонгацію даного договору. 
ОСОБА_1 , з урахування уточнень, просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь за депозитним вкладом «Депозит плюс 6 мес» № SAMDN01000739195973 від 14 листопада 2013 року суму нарахованих відсотків відповідно умов договору у розмірі 46 827,74 грн за період з 14 травня 2014 року по 02 листопада 2017 року, 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 8 180,86 грн за період з 14 травня 2015 року по 02 листопада 2017 року, інфляційні втрати в розмірі 109 554,45 грн за період з 14 березня 2014 року по 30 вересня 2017 року, а також пеню за порушення умов зобов`язання в розмірі 1216 105,80 грн за період з 03 листопада 2016 року по 02 листопада 2017 року, а всього стягнути 1 380 668,85 грн. (а.с. 2-6,47-48)

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , за депозитним вкладом «Депозит плюс на 6 мес» № SAMDN 01000739195973 від 14 листопада 2013 року суму нарахованих відсотків відповідно умов договору у розмірі 46 827,74 грн за період з 14 травня 2014 року по 02 листопада 2017 року, 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 8 180,86 грн за період з 14 травня 2015 року по 02 листопада 2017 року, інфляційні втрати в розмірі 109 554,45 грн за період з 14 березня 2014 року по 30 вересня 2017 року, а всього стягнуто 164 563,05 грн. У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судові витрати в сумі 2468,45 грн.(а.с.56-58). 

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 71-75). 

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2018 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року залишено без змін (а.с.113-117).

Постановою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2018 року в частині стягнення з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму нарахованих відсотків відповідно умов договору, 3 % річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних втрат скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.155-161).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, з урахуванням постанови Верховного Суду від 08 квітня 2020 року, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. 

Судом першої інстанції встановлено, що 14 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про вклад «Депозит Плюс на 6 мес» у розмірі 75000,00 грн на строк 6 місяців з помісячною виплатою відсотків за ставкою 16 % річних (справа №176/2439/15 а.с.10).
До вищезазначеного договору було також укладено Додаткову угоду від 14.11.2013 року, відповідно до якої банк збільшив процентну ставку (надбавка 1) на 2% та досягнена угода про перерахування процентів за Надбавкою 1 на бонусний рахунок «Бонус плюс» (справа №176/2439/15 а.с.11). 
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року у справі № 176/2439/15-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення депозитного вкладу та захист прав споживача фінансових послуг стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним вкладом «Депозит плюс на 6 мес» від 14 листопада 2013 року суму вкладу в розмірі 75000,00 грн, нараховані відсотки відповідно до умов договору у розмірі 3000,00 грн, три відсотки річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 2340,00 грн, а всього – 80340 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за договором банківського вкладу, кошти не повернув.
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Верховного Суду від 15 квітня 2019 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.
Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року залишено без змін.
За правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України  обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановивши невиконання відповідачем умов договору та рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року, місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з банку на користь ОСОБА_1 46827,74 грн. суму нарахованих відсотків відповідно умов договору за період з 14 травня 2014 року по 02 листопада 2017 року.
Відповідно до ст. 625 ЦК України суд першої інстанцій дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з банку на користь ОСОБА_1 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 8180,86 грн за період з 14 травня 2015 року по 02 листопада 2017 року та інфляційні втрати в розмірі 109554,45 грн за період з 14 березня 2014 року по 30 вересня 2017 року.

Проте з такими висновком повністю погодитися не можна.
За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до положень ст. 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом положень ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (ст. 1058 ЦК України).
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (ст. 1060 ЦК України).
Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ст. 1061 ЦК України).
Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ст. 1068 ЦК України).
Закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.
При цьому згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, – у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64 цс 19), у якій Велика Палата погодилася із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-36цс15, від 02 березня 2016 року у справі № 6-2861цс15, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-302цс16 та не знайшла підстав для відступу від них.

Судами було встановлено, що позивачка 10 квітня 2015 року зверталась до банку з вимогою про повернення депозитних коштів.

Крім того, рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року та постановою Верховного Суду від 15 квітня 2019 року, у справі № 176/2439/15-ц стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним вкладом «Депозит плюс на 6 мес» від 14 листопада 2013 року суму вкладу в розмірі 75000 грн, нараховані відсотки відповідно до умов договору у розмірі 3000 грн, три відсотки річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 2340,00 грн, а всього – 80340 грн.

Отже позивачка виявила намір про розірвання договору банківського вкладу та ініціювала процедуру повернення їй грошових коштів.

Проте суд 1 інстанції, який частково задовольнив позов, положення ч. 1 ст. 1058 та ст. 1061 ЦК України у спірних правовідносинах застосував неправильно та дійшов передчасного висновку про те, що після закінчення терміну дії договору й у разі неналежного виконання його умов з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою у розмірі, передбаченому депозитним договором.
Отже, суд безпідставно не застосував норму ст. 1070 ЦК України і не з`ясував, який розмір процентів звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
Такий висновок викладений Верховним Судом у складі колегій суддів Першої та Третьої судових палат Касаційного цивільного суду у постановах від 10 липня 2019 року у справі № 335/11482/16-ц (провадження № 61-5014св19) та від 04 грудня 2019 року у справі № 372/58/18 (провадження № 61-12740св19).
Таким чином, рішення суду 1 інстанції в частині стягнення відсотків відповідно до умов договору, підлягає скасуванню.

Оскільки застосування правил ч. 2 ст. 625 ЦК України залежить від визначення розміру процентів у цій справі, які підлягають стягнення з банку на корить ОСОБА_1 , рішення суду в цій частині також підлягає скасуванню. 

Так, статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.
Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
За змістом ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 1061 ЦК України, якою передбачено виплату банком вкладнику процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором, вартість послуги за договором банківського вкладу - це розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року у справі № 176/2439/15-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення депозитного вкладу та захист прав споживача фінансових послуг стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним вкладом «Депозит плюс на 6 мес» від 14 листопада 2013 року суму вкладу в розмірі 75000,00 грн, нараховані відсотки відповідно до умов договору у розмірі 3000,00 грн, три відсотки річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 2340,00 грн, а всього – 80340 грн.

Крім того, рішенням суду встановлено, що відповідно до заяви позивача, адресовану головному відділенню банку, підписану 10.04.2015 року про негайне повернення депозитного вкладу за договором № SAMDN01000739195973, а також процентів за весь час користування банком її депозитними коштами (справа №176/2439/15 а.с.9).
Якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявив про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк, строк вкладу продовжується неодноразово без відповідної заявки до банку. Факт внесення позивачем грошових коштів на рахунок банку № НОМЕР_1 по договору підтверджується платіжним дорученням №2936105604 від 14 листопада 2013 року, банк платника – Севастопольська філія ПАТ КБ «ПриватБанк», м.Севастополь (справа №176/2439/15 а.с.12). 
Відповідно до п. 3 ст.1075 ЦК України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
Відповідно до п. 1 ст. 1058 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.
Із наданих позивачем копій заяв та копії договору, убачається, умова автоматичної пролонгації строку дії договору.
Тобто, зазначені депозитний договір банківського вкладу був пролонгований, а за заявою позивача від 10.04.2015 - достроково розірваний.
Більше того, зазначений договір банківського вкладу не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за цим договором після закінчення терміну його дії.
Згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
Тобто, у разі неналежного виконання договору банківського вкладу, а саме за безпідставністю його неповернення та/або затримки у поверненні, банк повинен нарахувати та виплатити клієнту проценти у розмірі, що звичайно сплачуються банком за вкладом «На вимогу».
05.01.2004 Наказом № 07 Голови Правління ПАТ КБ «ПриватБанк», з 06.01.2004 затверджена процентна ставка для вкладів «на вимогу» у гривні, доларах США та євро у розмірі 1%.
Відповідно до витягу з протоколу Комітету управління активами і пасивами банку від 25.04.2017 з 04.05.2017 було змінено відсоткові ставки по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті – рахунок «До запитання» у розмірі 0,01 % річних.
Відтак, відсотки за період після розірвання договору банківського вкладу мають розраховуватись за відсотковою ставкою по вкладу «На вимогу» (1%) до 03.05.2017 та за відсотковою ставкою по вкладу «До запитання» (0,01 %) починаючи з 04.05.2017.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 18% річних (ставка процентів відповідно до додаткової угоди), відповідно до наданого розрахунку, є безпідставними та не обґрунтованими, оскільки договори були достроково розірвані, а відповідно застосування процентної ставки 18% річних у розрахунку є помилковим.

Враховуючи, що позивач в позовній заяві наголошує, що рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03.11.2016 року стягнуті відсотки за договором за період з 14.02.2014 року по 14.05.2014 року у розмірі 3000 грн., колегія суддів погоджується з такими доводами, що відповідає матеріалам справи та вважає за необхідне здійснювати розрахунок саме з цієї дати, а не як зазначає відповідач з 31.05.2014 року.

Отже, відсотки за період з 15.05.2014 р. по 12.04.2015 року по договору № SAMDN01000739195973 від 14.11.2013 року складають: 
Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)	Період прострочення	Кількість днів прострочення	Розмір процентів річних	Загальна сума процентів	
75000	15.05.2014 - 12.04.2015	333	18 %	12316.44	

Таким чином, загальна сума процентів за договором за період 15.05.2014 — 12.04.2015 складає 12316.44 грн.
Розрахунок за період з 13.04.2015 по 03.05.2017 (за вказаний період нараховуються проценти за ставкою — 1% річних):
Розрахунок процентів
Сума боргу (грн)	Період прострочення	Кількість днів прострочення	Розмір процентів річних	Загальна сума процентів	
75000	13.04.2015 - 03.05.2017	752	1 %	1543.15	

Таким чином, загальна сума процентів за договором за період 13.04.2015 — 03.05.2017 складає 1543.15 грн.
Розрахунок за період з 04.05.2017 р по 02.11.2017р (за вказаний період нараховуються проценти за ставкою — 0,01% річних):
Розрахунок процентів
Сума боргу (грн)	Період прострочення	Кількість днів прострочення	Розмір процентів річних	Загальна сума процентів	
75000	04.05.2017 - 02.11.2017	183	0.01 %	3.76	

Таким чином, загальна сума процентів за договором за період 04.05.2017 — 02.11.2017 складає 3.76 грн.
Всього нараховано відсотків, які підлягають стягненню  за договором № SAMDN01000739195973 від 14.11.2013 року -  12316.44 грн. +1543,15 грн. + 3,76 грн. = 13863,35 грн. (за період з 15.05.2014 по 02.11.2017).

Щодо стягнення 3 % річних, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення 3 % річних за період з 14.05.2014 року по 02.11.2017 року, проте не враховано, що звернувшись до банку з вимогою про повернення коштів, 10.04.2015 року, у позивача виникло право про стягнення штрафних санкцій лише з цього часу. 
                                Розрахунок процентів
Сума боргу (грн)	Період прострочення	Кількість днів прострочення	Розмір процентів річних	Загальна сума процентів	
75000	11.04.2015 - 02.11.2017	937	3 %	5769.86	

Таким чином, загальна сума 3% річних згід6но ст. 625 ЦК України складає 5769.86 грн. (за період 11.04.2015 — 02.11.2017).

Розрахунок суми індексу інфляції
Період заборгованості	Сума боргу (грн.)	Сукупний індекс інфляції за період	Інфляційне збільшення суми боргу 	
11.05.2015 - 30.09.2017	75000	1.294	22068.99	

Таким чином, сума індексу інфляції складає 22068.99 грн. (за період 11.05.2015 - 30.09.2017). 

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з банку на користь ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми заборгованості по відсоткам (1543.15 грн.) у розмірі 95.25 грн. за період з 12 квітня 2015 року по 03 травня 2017 року та інфляційні втрати в розмірі 623.53 грн за період з 12 квітня 2015 року по 03 травня 2017 року. А також 3 % річних від простроченої суми заборгованості по відсоткам (3.76 грн.) у розмірі 0.06 грн. за період з 04 травня 2017 року по 02 листопада 2017 року та інфляційні втрати в розмірі 0.19 грн за період з 04 травня 2017 року по 30 вересня 2017 року.
Всього сума 3 % річних від простроченої суми заборгованості по відсоткам складає 5769,86 грн. + 95,25 грн. + 0,06 грн. = 5865,11 грн.
Всього сума інфляційних втрат по відсоткам складає 22068,99 грн. + 623,53 грн. + 0,19 грн. = 22692,71 грн.
       
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача процентів за договорами банківських вкладів та штрафних санкцій у заявленому розмірі. 

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню та рішення суду першої інстанції у відповідній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Керуючись ст. 268,367,368,371,374,376,381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року скасувати в частині позовних вимог про стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми нарахованих відсотків відповідно умов договору, 3% річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних втрат, ухваливши в цій частині нове судове рішення про їх часткове задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , за депозитним вкладом «Депозит плюс на 6 мес» № SAMDN01000739195973 від 14 листопада 2013 року суму нарахованих відсотків відповідно умов договору у розмірі 12316.44 грн. за період з 15.05.2014 року по 02.11.2017 року, три відсотки річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 5865,11 грн. за період з 11.05.2015 року по 02.11.2017 року, інфляційні втрати в розмірі 22692,71 грн. за період з 11.05.2015 року по 30.09.2017 року, а всього стягнути 40874,26 грн. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: