Справа № 344/10382/20 
Провадження № 22-ц/4808/332/21 
Головуючий у 1 інстанції Рибка Л. Я. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       22 березня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                               головуючого                Бойчука І.В.,
                               суддів                        Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,
секретаря                Мельник О.В.,
з участю                представника відповідача,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богородчанського районного суду від 14 грудня 2020 року під головуванням судді Рибки Л.Я. у селищі Богородчани
в с т а н о в и в:
В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою до АТ "Прикарпаттяобленерго", в якій просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, розміщеною на АДРЕСА_1 у спосіб перенесення товариством ЛЕП 0,4 кВ за межі належної йому земельної ділянки.
Представник АТ "Прикарпаттяобленерго" адвокат Дмитрук О.І.  07 грудня 2020 року подав до суду першої інсанції клопотання про закриття провадження у даній справі відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Клопотання мотивував тим, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, вже неодноразово були предметом судового розгляду, зокрема, були предметом дослідження в ході розгляду справ №338/1221/15-ц та №344/12454/19 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. 
Ухвалою Богородчанського районного суду від 14 грудня 2020 року закрито провадження у даній справі.
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вищевказану ухвалу у якій зазначив, що вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, такою що прийнята з неправильним застосуванням та порушенням норм процесуального права, без дослідження підстав і обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги у даній справі, які не були предметом розгляду у справі № 338/1221/15-ц під головуванням судді Гутич П.Ф. та у справі № 344/12454/19 під головуванням судді Шишко О.А.
Апелянт зазначає, що суд лише констатував висновок, що є рішення судів з того самого спору і між тими самими сторонами, які набрали законної сили, проте немає відповідного мотивування прийнятих рішень, не досліджено підстав і обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.
Апелянт вважає, що у справі № 338/1221/15-ц під головуванням судді Гутич П.Ф. і в даній справі позовні заяви містять різний за змістом виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та різні підстави позову, тому це є різні позовні заяви, а тому справа № 338/1221/15-ц і дана справа не є одним і тим самим спором. Водночас, як вбачається з позовної заяви від 05.07.2019, за якою прийнято ухвалу Богородчанського районного суду від 01 листопада 2019 у справі № 344/12454/19 під головуванням судді Шишка О.А., на яку послався суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали, вона не містить тих підстав і обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги в даній справі, зазначених в позовній заяві від 12.08.2020.
Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Представник ПАТ “Прикарпаттяобленерго” подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що обставини даної справи були предметом дослідження під час розгляду справи № 338/1221/15-ц між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
З рішення суду першої інстанції від 05.11.2015 у справі № 338/1221/15-ц та позовних заяв від 05.07.2019 та від 12.08.2020 вбачається, що предметом позову є вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою на АДРЕСА_2 . Обставинами на які посилається апелянт є проходження лінії електропередачі, юридичними підставами, апелянт зазначає Земельний кодекс України.
Отже, закриваючи провадження у даній справі суд діяв з дотриманням норм матеріального та процесуального права, оскільки наявне рішення суду у справі № 338/1221/15-ц між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яке набрало законної сили, тому в діях суду першої інстанції відсутні порушення, щодо прийнятого ним рішення.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
ОСОБА_1 в засідання апеляційного суду не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, про причини неявки суду не повідомив.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Богородчанської селищної ради від 25 липня 1991 року № 106 ОСОБА_1 надано у безстрокове користування земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 0,10 га для будівництва індивідуального житлового будинку. 31 січня 1996 року ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1091 для обслуговування житлового будинку, яка розташована в селищі Богородчани, він є її власником.
Звертаючись з позовом до Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго", ОСОБА_1 свої позовні вимоги мотивував тим, що на належній йому земельній ділянці ПАТ "Прикарпаттяобленерго" без його згоди розміщено лінію електропередач (ЛЕП) 0,4 кВ, встановлення даної електроопори створює йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, розміщеною на АДРЕСА_1 у спосіб перенесення відповідачем ЛЕП 0,4 кВ за межі належної йому земельної ділянки (а.с.1 - 5).
Сторонами у цій справі є позивач ОСОБА_1 та відповідач Приватне акціонерне товариство "Прикарпаттяобленерго". Предмет спору та вимога позивача - усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою у спосіб перенесення відповідачем ЛЕП 0,4 кВ за межі належної позивачу земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_1 (державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ -01-01-2-000070 від 31 січня 1996 року).
Встановлено, що наведені обставини були предметом дослідження під час розгляду справи №338/1221/15-ц між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, зокрема, з приводу усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 0,1091 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на АДРЕСА_1 .
Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2015 року у справі № 338/1221/15-ц відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" в особі філії "Богородчанський район електромереж", третя особа - Богородчанська селищна рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, розміщеною на АДРЕСА_1 , у спосіб перенесення відповідачем ЛЕП 0,4 кВ за межі належної позивачу земельної ділянки.
Вказане рішення суду залишено без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2015 року і цього числа набрало законної сили.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2015 року залишено без змін.
Сторонами у справі № 338/1221/15-ц були позивач ОСОБА_1 , відповідач Публічне акціонерне товариство "Прикарпаттяобленерго" в особі філії Богородчанського району електричних мереж, і третя особа Богородчанська селищна рада, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Богородчанська селищна рада.
Предмет спору та вимога позивача є усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою у спосіб перенесення відповідачем ЛЕП 0,4 кВ за межі належної позивачу земельної ділянки на АДРЕСА_1 (державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ -01-01-2-000070 від 31 січня 1996 року) (а.с. 61 - 64).
Згідно витягу з протоколу № 18 загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго", проведених 12 квітня 2017 року, внесено зміни до статуту Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" та затверджено статут Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяяобленерго" в новій редакції, тобто юридична особа змінила лише організаційно-правову форму (а.с. 69).
В липні 2019 року ОСОБА_1 звертався в суд із позовом до ПрАТ "Прикарпаттяобленерго", в якому просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою, розміщеною на АДРЕСА_1 , у спосіб перенесення відповідачем ЛЕП 0,4 кВ за її межі.
Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2019 року провадження у справі №344/12454/19 закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст.255 ЦПК України. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року зазначену ухвалу залишено без змін і вона набрала законної сили.
Постановою Верховного Суду від 12 березня 2020 року ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року залишено без змін (а.с.65 — 68).
Відповідно до частини 1 статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
За змістом п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону підстава позову є обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які в сукупності дають право особі звернутися до суду з вимогами до відповідача, предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
З рішення суду від 05.11.2015 у справі №338/1221/15-ц та позовних заяв від 05.07.2019 та 12.08.2020 вбачається, що предмет спору та вимоги, на які вказує позивач в позовних заявах, є тотожними. Оскільки у даній цивільній справі предметом спору є ті самі вимоги, щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою у спосіб перенесення відповідачем ЛЕП 0,4 кВ за межі належної позивачу земельної ділянки на АДРЕСА_1 .
Враховуючи дані обставини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою місце знаходження якої АДРЕСА_2 , були предметом судового розгляду у цивільній справі №338/1221/15-ц , оскільки є рішення яке набрало законної сили, яким вищевказані позовні вимоги між тими самими сторонами вирішено по суті, а тому ухвала суду першої інстанції щодо закриття провадження у даній справі постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апелянта про те, що позовні заяви є різні, а справа №338/1221/15-ц і ця справа не є одним і тим самим спором, не відповідають дослідженим та перевіреним матеріалам справи. Апеляційним судом встановлено, що позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, якими обґрунтовуються звернення позивача до суду.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд дослідив докази, які містяться у справі, перевірив обґрунтованість фактів та обставин і норм закону, відповідно до яких позивач просив про захист порушеного права. Застосування судом п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у цій справі є обґрунтованим.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість ухвали суду. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Апеляційний суд приходить до переконання, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Підстав для скасування ухвали з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд
       п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення. Ухвалу Богородчанського районного суду від 14 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 25 березня 2021 року.        

Судді:                                                                І.В. Бойчук
                                                                               В.А. Девляшевський
        В.Д. Фединяк