ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/255/20                                        Головуючий суддя І інстанції Пашнєв В.Г.
Провадження № 33/818/6/21                                Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       12 січня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Лисиченко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою 
ОСОБА_1 , 1975 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
       Постановою встановлено, що 05 січня 2020 року о 23.00 год. у м. Харкові по вул. Революції 1905 року, 76, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, яка не відповідає обстановці, що склалася. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора Драгер та в закладі охорони здоров`я КНП «ХОРОНД» відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсу4тністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
       Свої вимоги обґрунтовує тим, що він не керував автомобілем, а керувала інша особа. Свідки по справі а саме його співмешканка та її донька оговорили його під час сварки, а в суді першої інстанції пояснили, що не бачили хто саме сідав за кермо, а тому вважає, що в немає доказів того, що саме він керував транспортним засобом.

       Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Лисиченко С.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
       Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративне правопорушення, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , рапорт інспектора поліції, відомості наявного в матеріалах справи відеозапису.
       Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнин рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, яка не відповідає обстановці, що склалася. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Драгер та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків.
       Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися, що унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.        
       В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції інспектор поліції ОСОБА_8, яка складала протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 пояснила, що 05.01.2020 року на робочий планшет надійшов виклик про те, що жінка повідомила, що чоловік у стані алкогольного сп`яніння керував автомобілем та в`їхав у паркан. Разом з її екіпажем на цей виклик приїхало ще декілька екіпажей патрульної поліції. Заявниця добровільно надала письмові пояснення про те, що її співмешканець у стані алкогольного сп`яніння сів за кермо автомобіля та керував ним. Такі ж самі пояснення надала донька заявниці. З пояснень жінки та її доньки було встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Після залучення сторонніх осіб у якості свідків, останньому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці з використанням газоаналізатору Драгер, а також у медичній установі, від чого ОСОБА_1 відмовився. Також, працівник поліції повідомила, що автомобіль ОСОБА_1 був залишений ним на шляху вночі на перехресті вулиць, всупереч вимогам Правил дорожнього руху України, що підтверджувало неадекватну поведінку саме ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом. Крім того, працівник поліції категорично зазначила, що в неї не було підстав для фальсифікації протоколу, а відомості, які вона зазначила у ньому повністю відповідають дійсності та не спростовані, помилок не допустила.
Більш того в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції безпосередньо ОСОБА_1 не заперечував, що в той день він дійсно розбив паркан, але зобов`язався відремонтувати його. Також ОСОБА_1 не заперечував, що автомобіль бів залишений вночі на перехресті вулиць, а не в припаркованому стані біля дому.
       Крім того, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (арк. 5, 6), вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля із використанням газоаналізатору «Драгер», а також у медичному закладі КНП «ХОРОНД» відмовився.
       В судові засідання в суд апеляційної інстанції ці свідки викликались шляхом направлення судових повісток, однак до суду не з`явились. 
Проте, 01.12.2020 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла телефонограма свідка ОСОБА_2 , який просив розглядати апеляційну скаргу ОСОБА_1 за його відсутністю, а також повідомив, що не відмовляється від своїх показань щодо того, що водій відмовився від проходження тесту на алкогольне сп`яніння (арк. 80).
Аналізуючи відомості письмових пояснень свідків, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вони є послідовними, об`єктивно узгоджуються з іншими доказами у справі, а тому є об`єкьтивними.
Більш того, відповідно до відомостей, які містяться на відеозаписі (арк. 18), ОСОБА_1 у присутності двох свідків категорично відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці з використанням алкотестеру Драгер, а також відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.
Поряд з цим, відповідно до відомостей письмових пояснень ОСОБА_4 (арк. 7), ОСОБА_1 проживає з її матір`ю у АДРЕСА_1 . Він їзде на автомобілі чорного кольору НОМЕР_1 та був неодноразово помічений за кермом у нетверезому стані. 05.01.2020 року він також сів за кермо після вживання спиртних напоїв. Від нього бува запах алкоголю з порожнин рота, а також його похитувало з боку в бік. Після сварки з її матір`ю ОСОБА_1 сів за кермо та поїхав. Вона викликала працівників поліції.
Відповідно до відомостей письмових пояснень ОСОБА_5 (арк .8), 05.01.2020 року близько 23.00 год. вона знаходилась вдома, її співмешканець ОСОБА_1 пішов до сусіда, а коли він повернувся - від нього був запах алкоголю та ледве стояв на ногах. Між ними виник конфлікт, після якого ОСОБА_1 вийшов на вулицю, розбив паркан, сів за кермо автомобіля д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору та поїхав, а ОСОБА_5 відразу викликала наряд поліції.
Ці пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 записані з їх слів саме 05.01.2020 року, тобто саме в день, коли складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ними прочитані та власноруч підписані. Відомостей про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звертались зі скаргами на дії працівників поліції, в матеріалах справи не міститься. 
Крім того, до канцелярії Харківського апеляційного суду від старшого слідчого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області Висоцького А.Б. 06.01.2021 року надійшла фотокопія рапорту помічника чергового Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області Нефедова А.А.
Відповідно до відомостей цього рапорту вбачається, що 05.01.2020 року о 22.59 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 05.01.2020 року о 22.59 год. за адресою Холодногірський район м. Харків, вул. Революції 1905 року буд 91, в паркан матері заявниці в`їхало авто, водій якого у нетверезому стані. Прибувши за вказаною адресою було виявлено заявницю яка повідомила, що ДТП не було. ОСОБА_1 вдарив ногою по паркану, сів за кермо автомобіля в стані алкогольного сп`яніння. Свідки надали пояснення по даному факту. На ОСОБА_1 було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. Від заявниці відібрано заяву та пояснення. Заява ОСОБА_5 щодо дій співмешканця ОСОБА_1 , який 05.01.2020 року у нетверезому стані розбив паркан.
Відомості, які містяться в письмових поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 05.01.2020 року узгоджуються між собою та з відомостями, які надійшли з Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, а також з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.
Отже, твердження ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом не відповідає дійсності та розцінюється апеляційним судом як спосіб захисту та спроба уникнення відповідальності, яка передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Також, апеляційний суд ставиться критично до пояснень свідка ОСОБА_5 , яка в суді першої інстанції зазначила про те, що вона разом із донькою ОСОБА_4 оговорили ОСОБА_1 виходячи з наступного. ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5 мешкають однією родиною. ОСОБА_4 є рідною донькою ОСОБА_5 . Ці відомості свідчать про те, що після виникнення конфлікту між ОСОБА_1 та свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а таклож після оформлення стосовно ОСОБА_6 адміністративного протоколу, вони примирились між собою та на час розгляду справи, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції свідки намагались вигородити ОСОБА_1 з метою уникнення останнім відповідальності, що судом апеляційної інстанції розцінюється як обраний спосіб захисту.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Слинько В.В. заявив клопотання про допит свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . 
Судом апеляційної інстанції це клопотання задоволено частково в частині допиту свідка ОСОБА_4 , оскільки свідок ОСОБА_5 допитувалась в якості свідка у цьому провадженні судом першої інстанції, а тому необхідність її повторного допиту відсутня.
Проте, особа, яка вказувала, що вона ОСОБА_4 , не мала при собі документів, які посвідчують її особу, а тому допитана апеляційним судом не була.
Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що за кермом його автомобіля перебував його сусід ОСОБА_7 , який в суді першої інстанції повідомляв, що саме він сів за кермо автомобіля ОСОБА_1 та відігнав автомобіль від їх домоволодіння та перепаркував його.
Суд апеляційної інстанції ставиться до цих пояснень критично. 
З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повідомив працівників поліції що не керував транспортним засобом, а керував автомобілем його сусід, однак прізвище сусіда він не зазначив, номер телефону не повідомив, а також не здійснював будь-яких дій щодо підтвердження керування автомобілем саме його сусідом. Матеріали справи також не містять будь-яких фактичних відомостей, на підтвердження цих пояснень, а тому вони розцінюються як спосіб захисту та уникнення відповідальності. 
Також, з пояснень ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_8 , які вони надали в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції вбачається, що автомобіль знаходився на перехресті вулиць у покинутому стані на шляху руху інших транспортних засобів, а тому посилання свідка ОСОБА_7 про те, що він перепаркував автомобіль ОСОБА_1 є необґрунтованими та розцінюються судом як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_7 є його сусідом та в судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив що має з ОСОБА_7 дружні сусідські стосунки, що обумовлює сумніви щодо упередженості його показань.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо об`єктивності письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , письмових пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 05.01.2020 року, пояснень, наданих в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції поліцейської ОСОБА_8 стосовно обставин складання протоколу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки вони є послідовними, не суперечать один одному та узгоджуються з відомостями матеріалів справи.
Крім того, захисник в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції посилається на те, що повідомлення про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 надійшло до служби 102 вже після його вчинення о 22.58 год. та Холодногірського ВП о 22.59 год., а тому суд дійшов висновку, що зазначений в протоколі та постанові суду час - 23.00 год. 05.01.2020 року може мати помилку в 2 - 5 хвилин, але відповідає реальному часу фіксування адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1) часом скоєння адміністративного правопорушення ОСОБА_1 є 23.00 год. 05.01.2020 року, а не 11.00 год. 05.01.2020 року, як зазначено захисником у його письмовому клопотанні.
Разом з цим, працівник поліції ОСОБА_8 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції повідомила, що після надходження повідомлення на службовий планшет, автомобіль правопорушника був виявлений без затримок у часі, а тому суд апеляційної інстанції не вбачає суперечностей між відомостями зазначеними у рапорті щодо часу скоєння правопорушення та між відомостями зазначеними у протоколі. 
Крім того, заявниця на лінію 102 повідомляла місце свого проживання, де на той час перебував ОСОБА_1 , а саме м. Харків, вул. Революції 1905 року, 91. У протоколі ж зафіксована інша адреса, а саме м. Харків, вул. Революції 1905 року, 76, оскільки працівниками поліції саме за цією адресою був виявлений ОСОБА_1 , де саме він і відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
       Поряд з цим, відповідно до відомостей, які зазначені у рапорті поліцейського ОСОБА_9 (арк. 9) вбачається, що після складення стосовно саме ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, автомобіль, яким керував останній був залишений на місці його зупинки, що свідчить про необґрунтованість доводів ОСОБА_1 щодо не відсторонення його від керування транспортними засобами.
       Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що ними був встановлений автомобіль, яким керуванням ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та в присутності двох свідків останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також у медичному закладі, що повністю відповідає вимогам вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.
       Між тим, законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.
Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
       Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. 
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, докази, які спростовувують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін. 
       Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя                                                        С.К. Шабельніков