ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006765 пров. № А/857/12713/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Пліша М. А.,
з участю секретаря судового засідання –     Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 02 вересня 2020 року у справі № 1.380.2019.006765 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1  про визнання протиправними дій, зобов`язання виплатити індексацію грошового забезпечення,-

суддя в 1-й інстанції – Гавдик З. В.,
час ухвалення рішення – 02.09.2020 року, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 14.09.2020 року,

                                                            в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення в повному обсязі за період з 01 січня 2014 року по 20 вересня 2019 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2014 року по 22 серпня 2019 року у сумі – 80638 грн 27 коп.; зобов`язати відповідача провести виплату індексації заробітної плати позивачеві у сумі – 80  638 грн 27 коп. за КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців»; відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України судові витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у сумі – 4000 грн стягнути на його користь з відповідача у справі, за рахунок бюджетних асигнувань останнього.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в повному обсязі за період з 01 січня 2014 року по 20 вересня 2019 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2014 року по 28 лютого 2018 року із врахуванням базового місяця – січень 2008 року та за період з 01 березня 2018 року по 20 вересня 2019 року із врахуванням базового місяця – березень 2018. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу на суму 1000,00 грн. У решті вимог про присудження судових витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 3000 грн відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що позивачем не було належним чином обгрунтовано свою позицію щодо нарахування йому індексації грошового забезпечення починаючи з 01 січня 2014 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця. Також просить врахувати, що у військовій частині НОМЕР_1 позивачу було здійснено виплату індексації по грудень 2015 року включно. Останній базовий місяць визначений січень 2014 року. Також позивачу у військовій частині НОМЕР_1 було проведено виплату індексації за період з 01 березня 2018 року по вересень 2019 року. Базовим місяцем при цьому нарахуванні визначений березень 2018 року. Базовий місяць січень 2014 року визначений базовим, виходячи із наступного. Щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» та наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року №595 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України», яка виплачувалась позивачу ОСОБА_1 у розмірі 20% місячного грошового забезпечення з 01 квітня 2013 року, у розмірі до 40 % місячного грошового забезпечення з 01 вересня 2013 року та у розмірі до 60% з 01 січня 2014 року є об`єктом індексації. Відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України від 02 березня 2017 року № 23/0/66-17/163, місяць встановлення зазначеної грошової винагороди та місяць, в якому збільшувався відсоток цієї винагороди порівняно з попереднім періодом (в даному випадку – січень 2014 року), вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для проведення індексації. Виходячи із цього при нарахуванні індексації ОСОБА_1 базовим місяцем слід рахувати січень 2014 року, а не січень 2008 року, тому відповідно зазначена сума індексації у заявленому позивачем розмірі є невірною та необґрунтованою. Просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що протягом 2014 року до моменту виключення зі списків військової частини нарахування індексації вищевказаною частиною здійснювалось неправильно та призвело до нарахування індексації грошового забезпечення у занижених розмірах, оскільки при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивачу неправильно було встановлено базовий місяць у зв`язку зі зміною розмірів грошового забезпечення. При нарахуванні індексації грошового забезпечення неправильно встановлено базовий місяць у зв`язку із збільшенням розміру грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без зміни розміру посадового окладу. Позивач зазначає, що в його випадку базовим місяцем повинен вважатися місяць, в якому підвищена тарифна ставка (посадовий оклад) за посадою, яку він займав в січні 2008 року та в березні 2018 року. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Представник відповідача (апелянта) –  Лозинський О. Б. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким у позові відмовити повністю.
Представник позивача – Хлопецький О. О. в судовому засіданні заперечив доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 , проходив військову службу у Збройних Силах України з 1991 по 2019 роки. Перед звільненням його посада – начальник відділу організації охорони, патрульно-постової служби, розшуку та діяльності Військової служби правопорядку військової частини НОМЕР_1 .
Наказом начальника Генерального штабу – Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 06 вересня 2019 року № 450 полковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20 вересня 2019 року № 196 його будо виключено зі списків особового складу з 20 вересня 2019 року.
Згідно з довідкою ТВО командира військової частини НОМЕР_1 від 11 жовтня 2019 року № 439, при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 встановлено базовий місяць – травень 2015 року та виплачувалась фіксована сума індексації у розмірі 271,31 грн. до грудня 2015 року. Наступний базовий встановлено у березні 2018 року та виплачувалась індексація по день звільнення.
Позивач, вважаючи, що при звільненні йому не виплачено усіх належних до виплати сум, звернувся в суд з цим позовом.
Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції враховано аргументи позивача щодо січня 2008 року як базового місяця для нарахування індексації відповідно до Порядку №1078, оскільки в період з 01 січня 2008 по 01 березня 2018 року судом встановлена незмінність посадових окладів військовослужбовців. У справі відсутні докази підвищення тарифних ставок (окладів) в період з 01 січня 2008 по 01 березня 2018 року, в тому числі в період перебування позивача на службі, що є підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації. Суд зазначив, що базовим місяцем вважається місяць, в якому підвищена тарифна ставка (посадовий оклад) військовослужбовця за посадою, яку він займає. Визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яке вперше відбулось у січні 2008 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року, місяці, в якому відбулося збільшення розміру посадового окладу штату. При цьому, загальна сума збільшення грошового забезпечення перевищила суму індексації нараховану в цьому місяці і відповідно до абз. 1 і 2, п. 5 Порядку № 1078 січень 2008 року став базовим місяцем для нарахування індексації заробітної плати позивача. В такому порядку, нарахування індексації здійснювалося до наступного підвищення розміру посадового окладу військовослужбовця, яке відбулося у березні 2018 року, відповідно до  Наказу Міністерства оборони України від 01 березня 2018 року № 90  «Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України», застосовується з 01 березня 2018 року.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Спірним у цій справі є визначення базового місяця при здійсненні позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2014 року по 28 лютого 2018 року.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон України № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3 ст. 9 Закону України № 2011-XII).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-XII.
Стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачає, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до ст. 2 цього Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ч. 1 ст. 4 Закону України № 1282-XII).
Частини 1 та 2 ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачають, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч.6 ст.5 Закону України № 1282-XII).
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06 лютого 2003 року № 491-ІV.
Згідно з п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі №9-рп/2013 (далі - Рішення № 9-рп/2013) за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Як зазначено Верховним Судом у постановах від 19 червня 2019 року справа №825/1987/17, 20 листопада 2019 року справа № 620/1892/19, 05 лютого 2020 року справа № 825/565/17 індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому КМУ порядку, а саме: відповідно до Порядку №1078. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону України № 1282-XII підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Згідно з п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
З аналізу вказаних норм, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що місяць, в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Разом з тим, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», яка набрала чинності 01 січня 2008 року та втратила чинність 01 березня 2018 року (далі - Постанова № 1294), встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком №1 до Постанови № 1294.
Як встановлено судом, для проведення індексації грошового забезпечення позивача останнім базовим місяцем було визначено: з 01 січня 2014 по грудень 2015 року - січень 2014 року, з січня 2016 року по 28 лютого 2018 року - травень 2015 року та в подальшому - березень 2018 року.
Як стверджує відповідач у апеляційній скарзі підставою для застосування базового місяця січень 2014 року під час нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з січня 2014 року по березень 2018 року є наступне.
Щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» та наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року №595 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України», яка виплачувалась позивачу ОСОБА_1 у розмірі 20% місячного грошового забезпечення з 01 квітня 2013 року, у розмірі до 40 % місячного грошового забезпечення з 01 вересня 2013 року та у розмірі до 60% з 01 січня 2014 року є об`єктом індексації. Відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України від 02 березня 2017 року № 23/0/66-17/163, місяць встановлення зазначеної грошової винагороди та місяць, в якому збільшувався відсоток цієї винагороди порівняно з попереднім періодом (в даному випадку – січень 2014 року), вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для проведення індексації.
Виходячи із наведеного вище, на думку відповідача, при нарахуванні індексації ОСОБА_1 базовим місяцем необхідно рахувати січень 2014 року, а не січень 2008 року.
Однак, колегія суддів критично оцінює такі доводи відповідача, оскільки абзацом 5 п. 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Судом встановлено, що зміна посадових окладів з урахуванням періоду проходження військової служби позивача відбулась 01 січня 2008 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294. Надалі розмір посадового окладу було змінено 01 березня 2018 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704.
Відтак, якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулось у січні 2008 року, то для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з лютого 2008 року.
Так, базовим місяцем вважається місяць, в якому підвищена тарифна ставка (посадовий оклад) військовослужбовця за посадою, яку він займає. Визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яке вперше відбулось у січні 2008 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року, місяці, у якому відбулося збільшення розміру посадового окладу штату. При цьому, загальна сума збільшення грошового забезпечення перевищила суму індексації нараховану в цьому місяці і відповідно до абзаців 1 і 2, пункту 5 Порядку № 1078 січень 2008 року став базовим місяцем для нарахування індексації заробітної плати позивача.
У такому порядку нарахування індексації здійснюється до наступного підвищення розміру посадового окладу військовослужбовця, яке відбулося у березні 2018 року, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 01 березня 2018 року № 90 «Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України».
Разом з тим, судом не встановлено, що підвищення грошового доходу позивача у січні 2014 року перевищило суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу та яка мала нараховуватися із базового місяця січень 2008 року.
Таким чином, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 січня 2014 року по 28 лютого 2018 року є січень 2008 року, в якому постановою № 1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців, а не січень 2014 року.
Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за період з січня 2014 року по березень 2018 року позивачу нарахування індексації здійснювалось неправильно та призвело до нарахування індексації грошового забезпечення у занижених розмірах, оскільки при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивачу неправильно було встановлено базовий місяць у зв`язку зі зміною розмірів грошового забезпечення; щодо нарахування та виплати грошової індексації за період з 01 березня 2018 року по 20 вересня 2019 року з врахуванням базового місяця березень 2018 року, то спору в цій частині не виникає, разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази про нарахування та виплату такої на час розгляду справи судом, а тому позовні вимоги в цій частині є підставними і підлягають задоволенню.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції в решті учасниками справи не оскаржується, тому колегія суддів не вбачає підстав для його перегляду його в іншій частині.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до  ст.316 КАС України  апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч. 6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                     п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 1.380.2019.006765 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 25 січня 2021 року.