ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 2а-9133/11/1370
адміністративне провадження № К/9901/31197/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Гончарової І.А.,
суддів: Олендера І.Я.,  Ханової  Р.Ф., 
здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Стрийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області 
на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року (колегія суддів: головуючий суддя - Кедик М.В.)
та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року (колегія суддів: головуючий суддя - Онишкевич Т.В., судді - Сапіга В.П., Яворський О.І.)
у справі № 2а-9133/11/1370
за позовом Приватного підприємства «Девік»
до Миколаївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області
про визнання протиправними податкових повідомлень - рішень, 

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2011 року Приватне підприємство «Девік» (далі - позивач, платник, Підприємство, ПП «Девік») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Миколаївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - відповідач, контролюючий орган, Миколаївська ОДПІ) із адміністративним позовом про визнання протиправними податкових повідомлень - рішень.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про правильність формування даних податкового обліку за результатами господарських відносин із ПП «Західпромінвестбуд», ПП «Колон-Сервіс», ПП «Енегробуд» у періоді, що перевірявся, та безпідставність доводів контролюючого органу про порушення Підприємством вимог пунктів 3.1, 7.39 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, відповідно відсутність правових підстав для застосування до платника штрафних санкцій на підставі Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки». 

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2011 року адміністративний позов задоволено повністю:

-           визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Миколаївської ОДПІ від 01.08.2011 №0000432321, №0000442321 та №0000812308;

-           стягнуто з Державного бюджету України на користь Підприємства 3,40 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Підприємством правомірно включено до складу валових витрат вартість придбаних у ПП «Екоенергобуд», ПП «Колон-Сервіс» та ПП «Західпромінвестбуд» робіт (послуг) та віднесено до податкового кредиту сплачені у їх вартості суми ПДВ, оскільки надані Підприємством первинні документи у повній мірі підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними вище контрагентами. Натомість контролюючий орган не надав належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними вище контрагентами у періоді, що перевірявся. Також суд першої інстанції зазначив про відсутність правових підстав для застосування до Підприємства штрафних санкцій на підставі Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки». 

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Миколаївському районі Львівської області (далі - ДПІ у Миколаївському районі) задоволено частково, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2011 року в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 01.08.2011 №0000432321 та №0000442321 скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні цих позовних вимог. В решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2011 року залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.08.2011 № 0000432321, №000442321 та відмовляючи у задоволенні позовних вимоги в цій частині, суд апеляційної інстанції виходив з того, що надані позивачем первинні документи не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не підтверджують фактичне здійснення господарської діяльності між позивачем та вказаними вище контрагентами у спірному періоді.

Ухвалою Вищого адміністративного Суду України від 02 березня 2016 року касаційну скаргу відповідача задоволено частково, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2011 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, Вищий адміністративний суд України зазначив, що суди під час розгляду справи не перевірили обставин щодо виконання (невиконання) сторонами умов укладених договорів, зокрема, не встановили чи була створена креативна веб-сторінка, виготовлений макет, надрукований постер, орендовані щити, чи були проведені рекламні кампанії у м. Львові по вул. Б. Хмельницького, вул. Стрийській, вул. Зеленій та чи здійснювались перевезення за маршрутами, вказаними у актах здачі-приймання робіт (надання послуг), автомобілями, державні номерні знаки яких зазначені а актах та товарно-транспортних накладних. При цьому, суд касаційної інстанції вказав, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки доводам скаржника про відсутність у Підприємства документів, які б підтверджували витрачання коштів у сумі 13,50 грн згідно з авансовим звітом № АО-0000017 від 31 липня 2009 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року, адміністративний позов задоволено частково: 

-          визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Миколаївському районі від 01.08.2011 № 0000812308 в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 5265,64 грн;

-          визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Миколаївському районі від 01.08.2011 № 0000442321;

-          визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Миколаївському районі від 01.08.2011 № 0000432321;

-          стягнуто з Миколаївської ОДПІ за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Підприємства судовий збір у розмірі 3,39 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що висновки контролюючого органу про неправомірне формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за господарськими операціями з ПП «Західпромінвестбуд», ПП «Колон-Сервіс», ПП «Екоенергобуд» не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наданими платником первинними документами, що у повній мірі підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними вище контрагентами у періоді, що перевірявся. Також суди зазначили про відсутність правових підстав для застосування до Підприємства штрафних санкцій на підставі Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» у розмірі 5265,64 грн. При цьому вказали, що позивач не надав доказів витрачання виданих під звіт коштів у розмірі 13,50 грн.

Не погодившись із зазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати в частині задоволених позовних вимог та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що надані позивачем первинні документи не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не підтверджують фактичного виконання спірних операцій із вказаними контрагентами.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.

Від позивача відзиву на касаційну скаргу не надійшло, що не перешкоджає розгляду справи.

Рішення судів попередніх інстанцій у частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржуються, а тому не є предметом касаційного розгляду.

Підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, посадовими особами ДПІ у Миколаївському районі проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2009 року по 31 березня 2011 року, за результати якої складено акт № 347/230/19322456 від 12 липня 2011 року (далі - Акт перевірки).

Як вбачається з Акта перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про порушення Товариством вимог, зокрема:

- підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до завищення Підприємством валових витрат на загальну суму 70436,00 грн та як наслідок заниження податку на прибуток у періоді, що перевірявся, на загальну суму 17609,00 грн;

- підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до завищення позивачем податкового кредиту та як наслідок заниження податку на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 16586,00 грн;

- пунктів 3.1, 7.39 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (далі - Положення №637), що полягало у відсутності платіжних документів, які підтверджують сплату Підприємством готівкових коштів у розмірі 5278,84 грн.

За результатами перевірки ДПІ у Миколаївському районі прийнято, зокрема, податкові повідомлення - рішення від 01 серпня 2011 року:

-           № 0000442321, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 20732,50 грн, з яких за основним платежем - 16586,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 4146,50 грн;

-          № 0000432321, яким Підприємству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 22011,25 грн, з яких за основним платежем - 17609,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 4402,25 грн;

-          № 0000812308, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 5278,84 грн.

Контролюючий орган дійшов висновку про: відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та ПП «Екоенергобуд», ПП «Колон-Сервіс» та ПП «Західпромінвестбуд» у періоді, що перевірявся; порушення Підприємством пунктів 3.1, 7.39 Положення №637, що полягало у ненаданні належним чином оформлених документів, які б підтверджували сплату покупцем готівкових коштів.

Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» та Законом України «Про податок на додану вартість» у редакції, що були чинними на момент їх виникнення.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуга) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв`язку: з придбанням або виготовленням товарів (у тому чисті при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. 

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про оприбуткування прибутку підприємств» визначено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про податок на прибуток підприємств» об`єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону. 

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оприбуткування прибутку підприємств» передбачено, що суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною  праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Абзацом 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 «Про оприбуткування прибутку підприємств» передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими,  платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Таким чином, господарські операції для визначення податкового кредиту та валових витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та валових витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податків та його контрагентами на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При цьому вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту/валових витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит/валові витрати, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до частини другої статті 71 КАС України (у редакції, що була чинною до 15.12.2017) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит/валові витрати містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 71 КАС України (у редакції, що була чинною до 15.12.2017), згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем (Замовник) та ПП "Колон-Сервіс" (Виконавець) укладено договір від 04.01.2010 № 04-01-145 про надання послуг по виготовленню, розміщенню та експонуванню рекламного зображення, за умовами якого Виконавець власними засобами і силами (або при залученні третіх осіб) зобов`язується на замовлення Замовника виготовити рекламне зображення та здійснити експонування даного рекламного зображення на об`єкті в терміни, визначені у Додатках до цього договору, а Замовник зобов`язується прийняти надані послуги по виготовленню, розміщенню та експонуванню рекламного зображення та оплати їх вартість в порядку та на умовах, визначених цим договором. Виконавцем виконувалися роботи, зокрема, з розробки концепції; підготовки технічного завдання; розробки дизайну, графіки; веб-програмування; верстки та наповнення бази даних.

Також між позивачем (Замовник) та ПП «Колон - сервіс» (Розробник) укладено договір про створення креативної сторінки №15 від 01 лютого 2010 року, за умовами якого Замовник доручає, а Розробник приймає на себе зобов`язання виконати роботи по створенню креативної веб-сторінки

Крім того, між позивачем (Замовник) та ПП «Енергобуд» (Виконавець) укладено договір від 01.10.2010 №01/10-10 про надання маркетингових послуг, за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги з проведення маркетингових досліджень за напрямками, що цікавлять Замовника.

Також між позивачем (Експедитор) та ПП "Енергобуд" (Виконавець) укладено договір перевезення вантажів від 01.12.2010 № 987, за умовами якого експедитор доручає Виконавцю, а Виконавець зобов`язується надавати експедитору послуги з організації та перевезення вантажів власним або найманим автомобільним транспортом, а також надавати інші послуги, пов`язані з перевезенням, в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Також у спірному періоді позивач мав господарські відносини із ПП "Західпромінвестбуд". Так, ПП "Західпромінвестбуд" надавалися платнику послуги з розробки програмного забезпечення по захисту даних від витрат і несанкціонованого доступу; профілактики програмного забезпечення; антивірусного захисту програмного забезпечення.

На підтвердження фактичного виконання умов зазначених договорів, позивач надав копії податкових накладних, актів виконаних робіт, банківських виписок, товарно-транспортних накладних, зразку виготовленого рекламного зображення та аналізу динаміки, виробництва, експорту та імпорту послуг у транспортній сфері України, фотоматеріалів.

У ході розгляду справи судами попередніх інстанцій було надано належну оцінку доказам, наданим позивачем та зібраними судами, на підставі статті 11 КАС України та іншим обставинам, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування своїх податкових зобов`язань за результатами господарських відносин із ПП «Західпромінвестбуд», ПП «Колон-Сервіс», ПП «Екоенергобуд».

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання скаржника на податкову інформацію, надану іншими контролюючими органами, про відсутність ПП «Західпромінвестбуд» та ПП «Екоенергобуд» за юридичною адресою, оскільки остання носить виключно інформативний характер та не є належним доказом у розумінні КАС України.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також умови укладених між позивачем та вказаними вище контрагентами договорів, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про фактичне здійснення спірних господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки, враховуючи вимоги статті 71 КАС України (в редакції, чинній на час вирішення спору) контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларовані позивачем податкові зобов`язання за господарськими операціями з вказаними вище контрагентами сформовано безпідставно.

Крім того, відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Положення №637 касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням платіжних карток, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. Касові операції, що проводяться відповідно до    Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оформляються згідно з вимогами цього Закону.

Згідно з пунктом 7.39 Положення №637 під час перевірки звітів про використання коштів для вирішення господарських питань особлива увага приділяється дотриманню підзвітними особами встановлених термінів складання та подання до бухгалтерії відповідних звітів, своєчасність повернення до каси підприємств залишку невикористаних коштів (одночасно з відповідним звітом), наявність оригіналів підтвердних документів, їх погашення тощо. Крім того, ураховується те, що подання звітів про використання коштів із порушенням установлених термінів може дозволятися лише у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю підзвітної особи або за інших обставин, що мають документальне підтвердження.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що наявні у матеріалах справи докази, зокрема, квитанція до прибуткового касового ордера від 26.01.2011 № 0300 підтверджує фактичне здійснення заступником директора Підприємтва - Федорчуком В.Я. оплати за договором страхування наземного транспорту від 04.11.2010 за № 083-3202/669-10 у розмір 5265,34 грн.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм законодавства, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Стрийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	І.А. Гончарова І.Я.Олендер   Р.Ф. Ханова