Ухвала
16 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 409/656/19
провадження № 61-3020ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Сватівського районного суду Луганської області                          від 12 листопада 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 25 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права спільної сумісної власності та стягнення витрат на поховання, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити факт того, що вона та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу в період з грудня 2016 року до дня смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на автомобіль марки «AUDI A4», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 ;
стягнути зі спадкоємця ОСОБА_4 - його сина ОСОБА_2 компенсацію витрат на поховання та виконання обрядових дій у розмірі 17 610 грн.
 
Сватівський районний суд Луганської області рішенням від 12 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Луганського апеляційного суду від 25 січня              2021 року, позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 , яка діє як законний представник в інтересах ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 витрати на поховання у розмірі 4 250 грн. В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат. 
 
23 лютого 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали засобами поштового звязку касаційну скаргу на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 12 листопада 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 25 січня 2021 року у вищевказаній справі.
 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. 
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження
 
Враховуючи викладене, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено конкретну обов`язкову підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), та надати копії скарги відповідно до кількості учасників справи.
 
Також, як вбачається з прохальної частини касаційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати рішення Сватівського районного суду Луганської області від 12 листопада 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 25 січня 2021 року в частині стягнення витрат на поховання, однак не зазначають, яке саме судове рішення Верховний Суд має прийняти за наслідками розгляду їх касаційної скарги.
 
Відповідно до статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.
 
Отже, заявникам необхідно уточнити прохальну частину касаційної скарги, викласти її вимоги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції з урахуванням положень статті 409 ЦПК України.
 
Крім цього, в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
 
В касаційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявили клопотання про звільнення їх від сплати судового збору за подання касаційної скарги посилаючись на те, що вони є внутрішньо переміщеними особами, втратили рухоме та нерухоме майно, роботу та заробіток, а тому знаходяться у скрутному майновому стані. На підтвердження наведеного надано копії довідок від 03 січня 2017 року № 10836 та від 14 листопада 2018 року № 0000079951 про взяття на обік внутрішньо переміщеної особи.
 
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
 
Згідно частини другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
 
Частиною першою та третьою статті 136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
 
Системний аналіз статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 136 ЦПК України дає підстави для висновку, що законом передбачено можливість звільнення від сплати судового збору для позивачів у справі.
 
Оскільки ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник              ОСОБА_1 , є відповідачем у даній справі, тому відсутні правові підстави для звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, в задоволенні клопотання необхідно відмовити.
 
Отже, заявникам необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.
 
Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
 
Позовну заяву подано у березні 2019 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб - 1 921 грн, підпункт 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на час подання позовної заяви у даній справі).
 
Оскільки, в касаційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просять скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення витрат на поховання, тому судовий збір за подання касаційної скарги в даному випадку становить 1 536,80 грн                    (17 610 грн х 1 %, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (768,40 грн), х 200 %).
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі 1 536,80 грн має бути перераховано за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA288999980313151207000026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102; найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055).
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження оплати судового збору необхідно надати Верховному Суду квитанцію (платіжне доручення).
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звільнення їх від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовити.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 12 листопада 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 25 січня 2021 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявникам.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                             А. Ю. Зайцев