Номер провадження: 22-ц/813/3282/21 
Номер справи місцевого суду: 523/11753/20
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів Гірняк Л.А., Сегеда С.М.,
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Бузовського В.В., повний текст рішення складений 12 жовтня 2020 року, -
в с т а н о в и в:
У серпні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 10 411,35  грн., а також судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 листопада 2016 року  ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та підписав анкету-заяву № б/н про наданнябанківських послуг, таким чином, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складає між позичальником та банком Договір.
Позивач зазначив, що відповідач належним чином зобов`язань за укладеним кредитним договором не виконував, у зв`язку із чим у нього станом на 19 травня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 10 411,35 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 7 296,94 грн., заборгованості за простроченими відсотками  3 114,41 грн.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2020 року у задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також таким, що прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. 
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що позивачем надано до суду належні та допустимі докази, а саме: розрахунок заборгованості, копію анкети-заяви, витяг з тарифів, Умови та правила надання банківських послуг. Розрахунок заборгованості відображає рух коштів за карткою та стан нарахувань в певні періоди часу, з якого вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами. Дії з користуванням кредитними коштами свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду відповідача з умовами кредитування. Вказані обставини судом проаналізовано не було. 
Відзиву до суду надано не було.
У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.
Однак, з таким висновком суду колегія суддів погоджується не в повній мірі, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою статті 1 УК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
За вимог ч.1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
За змістом ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно ст.617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач, звертаючись до суду з позовом зазначив, що 14 листопада 2016 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» та, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, отримав кредитну карту.
Також позивач зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить його підпис в анкеті-заяві.
Однак, дана анкета-заява не містить будь-яких даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії (а.с. 26).
Також з наданого до суду позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 на 19 травня 2020 року має заборгованість у розмірі 10 411, 35 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту -  7 296, 94 грн., в тому числі: заборгованості за поточним тілом кредиту - 0, 00 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 7 296, 94 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками - 0,00 грн.,  заборгованості за простроченими відсотками - 3 114,41 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК - 0, 00 грн., нарахована пеня - 0, 00 грн., нарахована комісія - 0, 00 грн., 
Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Обґрунтовуючи розмір заборгованості Банк посилався на те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. 
Між тим, встановлено, що в анкеті-заяві від 14 листопада 2016 року містяться лише персональні дані відповідача, дата та його підпис. При цьому, у вказаній анкеті-заяві від 14 листопада 2016 року відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов`язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг.
Відповідно до витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, який долучений позивачем до матеріалів позовної заяви, визначено, що Заява разом з Пам`яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт) і Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг.
У той же час, позивачем, АТ КБ «Приватбанк» не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам`ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил надання послуг і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг з цими умовами з підписом відповідача.
Виходячи із правового аналізу вказаних норм Умови та Правила надання банківських послуг, долучені до анкети-заяви відповідача, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №14-131цс19від 03 липня 2019 року, в якій Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що суд помилково відмовив у задоволені позову, оскільки відповідач, підписавши анкету-заяву, засвідчив те, що він повністю згоден з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на умовах зазначених у заяві та зобов`язується виконати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, тобто є доведеним факт укладання між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а також і з Умов та Правил надання банківських послуг, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить посилань на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, тобто загальне зазначення у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може свідчити про те, що саме ці Умови та Правила надавались відповідачу та, що саме ці Умови та Правила мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, оскільки Умови та Правила не містять підпису відповідача, доказів у відповідності до статті 81 ЦПК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень на підтвердження доводів позовних вимог та апеляційної скарги до суду надано не було.
Щодо фактично отриманих та використаних позичальником коштів, апеляційний суд зазначає наступне.
За змістом частини другої ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тобто банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Відповідно до наданого банком розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 , витратив кредитні кошті у сумі 13387 грн., 47 коп., з цього ж розрахунку вбачається, що заборгованість за кредитом була погашена у загальному розмірі 13 456 грн. 13 коп. (за поточним тілом кредиту у розмірі 11113 грн. 53 коп., за простроченим тілом кредиту 2 342 грн. 60 коп.)
Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості наданого банком заборгованість за поточним тілом кредиту та простроченим тілом кредиту погашена (а.с. 14-18 зворот).
У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
За таких підстав, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, однак колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині, та відмови у задоволенні позовних вимог з інших підстав.
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2020 року – змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 10 лютого 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ С.М. Сегеда