ПОСТАНОВА
Іменем України

11 березня 2021 року 
Київ
справа №741/315/17
адміністративне провадження №К/9901/34115/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого  - Бучик А.Ю.,
суддів –  Рибачука А.І., Стеценка С.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження  касаційну скаргу Міністерства оборони України  на постанову Бобровицького районного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року ( ОСОБА_1 )  та  ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року (колегія суддів: Ганечко О.М., Коротких А.Ю., Літвіна Н.М.) у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
В березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю.
Постановою Бобровицького районного суду Чернгівської області від 25.07.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року, позовні вимоги задоволено частково.
Визнано неправомірними та скасовано рішення Міністерства оборони України від 13 січня 2017 року №3, виражене у формі протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині відмови ОСОБА_2 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Зобов`язано Міністерство оборони України здійснити призначення та виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у відповідності до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2013 року №975.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з судовими рішеннями,  відповідач  подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Відповідач  в обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що при зверненні за призначенням та виплатою допомоги позивачем не надано документ про обставини поранення, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження,  який передбачено Порядком № 975. Вказує, що позивач проходив строкову військову службу, а тому позбавлений права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки встановлення інвалідності настало після спливу трьохмісячного строку. Вказує на порушення  підсудності судом першої інстанції, оскільки справа має бути розглянута окружним адміністративним судом в складі колегії суддів, а не місцевим загальним як адміністративним.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2017  відкрито касаційне провадження.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Справу передано до Верховного Суду.
У зв`язку з відсутністю клопотань про участь в судовому засідання, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню  з таких підстав.
Судами встановлено, що  з 12.05.1979 по 20.06.1981 ОСОБА_2 проходив строкову військову службу в лавах Збройних Сил Союзу Радянських Соціалістичних Республік (Радянського союзу), в період з 05.02.1980 по 20.06.1981 брав участь у бойових діях під час виконання інтернаціонального обов`язку на території республіки Афганістан у складі в/ч пп НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 та довідкою Носівського районного військового комісаріату.
У 1980 році він отримав вогнепальні осколкові поранення, контузію головного мозку. Відповідно до висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №260/ж від 08.02.2016, рубці, які залишилися після поранення є наслідком загоєння ран, які виникли внаслідок розривної дії снаряду, могли бути спричинені у 1980 році. Як вбачається із витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №482 від 08.02.2016, вогнепальні осколкові поранення голови, лівої ноги/контузія головного мозку у 1980 році старшого солдата у відставці, ОСОБА_2 , ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.
23.04.2014  позивач вперше та повторно 12.02.2016 пройшов огляд медико-соціальної експертної комісії та йому було призначено III групу інвалідності, причиною якої згідно довідки АВА 022232 є поранення (контузія) та захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.
16.02.2016 позивач звернувся до Носівського районного військового комісаріату із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, пов`язаною з пораненням, отриманим під час виконання обов`язків військової служби при перебування в країнах, де велися бойові дії. Згідно супровідного листа, 26.02.2016 районним військовим комісаріатом заяву з додатками було направлено до Чернігівського обласного військового комісаріату.
01.03.2016  Чернігівський обласний військовий комісаріат, відповідно до п.13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженою постановою КМУ від 25.12.2013 року № 975 направив на адресу департаменту фінансів Міністерства оборони України заяву ОСОБА_2 з додатками та висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, зазначивши у висновку, що командування вважає, що ОСОБА_2 має право на отримання вказаної грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Розглянувши подані документи, комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги Міністерства оборони України повернуто на доопрацювання подані документи у зв`язку із відсутністю документів, що свідчать про причину та обставини поранення, що підтверджується витягом із протоколу №36 від 20.05.2016 року. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням комісії, ОСОБА_2 звернувся до суду. 
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.08.2016 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, постанову суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою його позовні вимоги задоволено частково, визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо повернення позивачеві на доопрацювання заяви з доданими документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги; скасовано рішення МО України та зобов`язано розглянути заяву про виплату одноразової грошової допомоги.
Згідно копії протоколу №3 від 13.01.2017, розглянувши повторно подані позивачем в справі документи, комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги Міністерства оборони України дійшла висновку про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги, оскільки заявником не було подано документ, що свідчить про обставини поранення.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що позивач має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги як інвалід ІІІ групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що також було встановлено постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2016 у справі № 741/982/16.
Колегія суддів, дослідивши  спірні правовідносини, зазначає таке.
Згідно частини 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п.4 - встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Водночас, у відповідності до ст. 16-4 Закону № 2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання цієї статті Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (Порядок № 975).
Пунктом 11 Порядку № 975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб – платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Застосовані судом норми права дають підстави для висновку, що законодавець делегував Уряду повноваження визначати порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16-2 Закону № 2011-XII.
Подання зазначених у п. 11 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст. 16-4 Закону № 2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
Водночас, обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у ст. 16-4 Закону № 2011-XII, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
Отже, вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховний Суд у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 10.04.2019 у справі № 822/220/18.
Суд звертає увагу, що Порядок № 975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
З огляду на  відсутність у абзаці 6 п. 11 Порядку № 975 вказівки про якийсь конкретний документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо), який свідчить про причини та обставини поранення говорить про те, що в кожному конкретному випадку це можуть бути різні документи, які достовірно свідчать про причини та обставини поранення.
Водночас, подання до Міністерства оборони України відповідного рішення військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у п. 11 Порядку № 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
Отже, рішення Центральної військово - лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України №3070 від 09.10.2014, яким встановлено, що отримані позивачем поранення, травма, контузія, захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №1795/ж від 08.10.2014 не є тими документами, що підтверджували б обставини отримання поранення або, що отримане поранення не  пов`язане із вчиненням правопорушення чи є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Відтак, колегія суддів доходить до висновку, що відповідачем правомірно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги через відсутність  будь-якого документа, що підтверджували б обставини отримання поранення позивачем.
Колегія суддів не приймає посилання на  судові рішення у справі № 741/982/16, оскільки вказаними рішеннями надано оцінку протиправності дій відповідача щодо повернення документів позивача на доопрацювання та зобов`язано  повторно розглянути заяву.
Також колегія суддів не приймає доводів касаційної скарги, що у позивача відсутнє право на отримання одноразової допомоги, оскільки він проходив строкову військову службу, так як підставою для відмови у призначені слугувало лише відсутність документа про встановлення обставин поранення.
Крім того не встановлено порушення судом першої інстанції правил  підсудності, оскільки за ст. 18 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) ця справа підсудна саме місцевому суду як адміністративному, на якого не покладений обов`язок розглядати справи колегією суддів, що передбачено ст.. 24 КАС України.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.
Згідно ч. 1 ст. 351 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Постанову Бобровицького районного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року  та  ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року  скасувати.
Ухвалити нове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                         А.Ю. Бучик

Судді                                                                                                     А.І. Рибачук

                                                                                                              С.Г. Стеценко