Постанова
Іменем України 
 
19 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 766/10831/20
провадження № 61-1122св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,                   Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_2 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 липня 2020 року у складі судді Зуб І. Ю. та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 листопада 2020 рокуу складі колегії суддів: Ігнатенко П. Я., Воронцової Л. П., Полікарпової О. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь компенсацію у розмірі                                   361 569,33 грн за відчужене відповідачем спільне сумісне майно подружжя - автомобіль марки Audi, модель Q7, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Також подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти  арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 133,5 кв. м, житловою площею 55,8 кв. м;  заборонити ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо зазначеного нерухомого майна, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини щодо зазначеної квартири.
Заяву мотивувала тим, що в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває справа № 766/12340/17 про поділ спільного майна подружжя, у тому числі й автомобіля марки AUDI                        модель Q7. Після відкриття провадження у справі відповідач відчужив вказаний транспортний засіб без її згоди з метою уникнення поділу, майна набутого під час шлюбу. 
Посилаючись на те, що існує реальна загроза відчуження іншого майна на користь третіх осіб, що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в даній справі, просила заяву задовольнити.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. 
Накладено арешт в межах ціни позову - 361 569,33 грн  - на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 14582055, що належить ОСОБА_2 . 
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову до вирішення спору по суті, оскільки предметом спору є стягнення компенсації за відчужене спільне сумісне майно у значному розмірі, відсутність заходів забезпечення, про які просить заявник, може ускладнити або зробити неможливим подальше виконання рішення суду у зв`язку з існуванням можливості реалізації відповідачем нерухомого майна.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Херсонського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 липня                 2020 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах ціни позову, що не перешкоджає володінню та користуванню нерухомим майном і є перешкодою лише для подальшого його відчуження. Вказані заходи забезпечення позову відповідають способу захисту, обраному позивачем та є співмірними позовним вимогам. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій,  посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 липня 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року й прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суди на порушення вимог статті 150 ЦПК України застосували захід забезпечення позову, який не є співмірним із заявленими позивачем вимогами,  не звернули уваги на те, що заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. 
Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили  
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2021 року поновлено                         ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 17 липня 2020 року та постанови Херсонського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року.
Відкрито касаційне провадження у справі № 766/10831/20 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за відчужене спільне сумісне майно та витребувано її з Херсонського міського суду Херсонської області 
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Так, підставами касаційного оскарження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 є посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Колегія суддів відхиляє аргументи, викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.
За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до положень статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Системний аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок, що від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до положень статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.
Обґрунтовуючи підстави для забезпечення позову, ОСОБА_1 посилалась на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, оскільки відповідач усіма способами намагається перешкодити ефективному захисту її порушених прав та створює перешкоди, що унеможливлять виконання судового рішення у справі № 766/12340/17 про поділ майна подружжя. Зокрема, вказувала, що відповідач відчужив об`єкт спільної сумісної власності подружжя - автомобіль марки Audi, модель Q7, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 без її згоди з метою уникнення поділу майна, набутого під час перебування у шлюбі, та існує загроза реалізації і відчуження відповідачем іншого майна з метою уникнення відповідальності та обов`язку виплатити їй компенсацію за проданий автомобіль у даній справі.
Установивши, що між сторонами виник спір з приводу компенсації за відчужене без згоди ОСОБА_1 спільне сумісне майно подружжя, надавши належну правову оцінку доказам позивача, на які вона посилається як на підставу для забезпечення позову, врахувавши фактичні обставини справи та дії відповідача, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно в межах заявлених позовних вимог, оскільки існує обґрунтоване припущення невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з таким висновком та вважає, що                      ОСОБА_1 належним чином обґрунтувала існування об`єктивних ризиків невиконання чи утруднення виконання у майбутньому можливого рішення суду у цій справі.
Обраний судом першої інстанції захід забезпечення позову, з яким погодився й апеляційний суд, є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України, і відповідає предмету позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.
Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 липня  2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.                                                                        
         Судді:                                                                                                 М. Є Червинська

 С. Ю. Бурлаков

  В. М. Коротун