ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 р.	Справа № 520/1178/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , Головного територіальне управління юстиції у Харківській області  на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 року (ухвалене суддею Біленським О.О., повний текст якого  складено 23.07.2020 р.) по справі № 520/1178/2020 за позовом           ОСОБА_1  до          Головного територіального управління юстиції у Харківській області ,          Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)                  про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді,
ВСТАНОВИВ:
  
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просила: визнати незаконним та скасувати Наказ №3118/К від 26.12.2019 р. Головного територіального управління юстиції у Харківській області; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020  р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ № 3118/К від 26.12.2019 р. Головного територіального управління юстиції у Харківській області; в іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись із рішенням  суду першої  інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020  р. в частині відмови в задоволенні пазових вимог та прийняти в цій частині нове рішення,  яким позов задовольнити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивачка  посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Кодексу законів про працю України (в подальшому – КЗпП), Кодексу адміністративного судочинства України  та на не відповідність  висновків суду обставинам справи.
Не погодившись із рішенням  суду першої  інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020  р. в частині задоволення позовних вимог  та прийняти  постанову, якою відмовити у задоволенні  позовних вимог. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про державну службу», Цивільного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України  та на не відповідність  висновків суду обставинам справи.
У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечували та просили залишити   рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог без змін.
У судовому засіданні представник відповідача  підтримав  вимоги апеляційної скарги відповідача, проти задоволення апеляційної скарги позивачки заперечував та  просив рішення  суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог залишити без змін. 
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги позивачки підлягають частковому задоволенню, а вимоги апеляційної скарги відповідача  задоволенню не підлягають з наступних підстав. 
Відповідно до  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що Наказом Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 539/К від 31.03.2017 р., ОСОБА_1  призначено на посаду заступника начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області, з 03.04.2017 р., з присвоєнням 6 рангу державного службовця в межах категорії «Б» за результатами конкурсу. 
Головне територіальне управління юстиції у Харківській області зареєстроване як юридична особа 02.02.2007 р., номер запису в Єдиному державному реєстрі 14801020000032906 та з 18.10.2019 р. перебуває в стані припинення.
29.10.2019 р. ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення та припинення державної служби на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Харківській області, що підтверджується копією попередження про наступне  звільнення. 
18.12.2019 р. позивачка звернулася до Голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Харківській області з заявою про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 19.12.2019 р. по 14.06.2020 р.
Наказом Голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 604/5 від 18.12.2019 р. ОСОБА_1 , заступнику начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області,  надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 19.12.2019 р. по 14.06.2020 р. 
Наказом Голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 3118/К від 26.12.2019 р. ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області 28 грудня 2019 року, у зв`язку з ліквідацією державного органу, відповідно до пункту 1-1 частини  1 статті 87 Закону України «Про державну службу».
Не погоджуючись з вищевказаним наказом відповідача, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ  необґрунтований та підлягає скасуванню. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог  в частині  поновлення позивачки на посаді, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачка наполягає на поновленні її на посаді заступника начальника Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),  з якої  її не було звільнено, то відсутні підстави для поновлення ОСОБА_1 на посаді в Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків).  
Суд апеляційної інстанції частково не погоджується з висновком суду першої інстанції  в  частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області з наступних підстав.
Згідно із ч. 2  ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до  ч. 2 ст. 19 Конституції України,  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1 та ч. 6 статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Пунктом 1 статті 1 Закону України "Про державну службу" визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну службу", цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Частинами 2 - 3 статті 5 Закону України "Про державну службу" передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Частиною 1  статті 104 Цивільного кодексу України  встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Відповідно до ч. 5  ст. 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади»,  міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.
Територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра Кабінетом Міністрів України ( ч. 1 ст. 13 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади»)
Згідно із пунктом 5 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074, орган  виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.
Відповідно до п. 6  Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі  ліквідації  органу  виконавчої  влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої  влади  -  до  органів виконавчої  влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції»  ліквідовано  як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1, зокрема, Головне територіальне управління юстиції у Харківській області.
Пунктом 2 цієї постанови утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2, зокрема, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків).
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» не було здійснено відмову від здійснення завдань і функцій територіальних органів юстиції та не наведено жодного обґрунтування для цього.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019  № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» Встановлено, що територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції; здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією територіальних органів згідно з пунктом 1 цієї постанови та утворенням міжрегіональних територіальних органів згідно з пунктом 2 цієї постанови, покладається на Міністерство юстиції; міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1, зокрема, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) - Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Головного територіального управління юстиції у Харківській області.
На виконання вказаної постанови Кабінету Міністрів України наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2019 р. № 3173/5 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком (додаток 1), зокрема, Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, і утворені як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком (додаток 2), зокрема Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків). Вказаним наказом також затверджено список голів ліквідаційних комісій з ліквідації головних територіальних управлінь юстиції (п. 4 Наказу). Головам ліквідаційних комісій головних територіальних управлінь юстиції наказано, зокрема: забезпечити письмове персональне попередження працівників не пізніше ніж за два місяці до їх звільнення, про що повідомити Департамент персоналу Міністерства юстиції України до 01 листопада 2019 року; надати первинним профспілковим організаціям інформацію про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією територіальних органів Міністерства юстиції (п.п. 7 та 8 п. 5 Наказу).
29.10.2019 р. проведено державну реєстрацію Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків), як юридичної особи, про що до вказаного Реєстру внесено запис від 29.10.2019 р. № 14801020000082677.
Таким чином, з дня утворення Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків) до нього перейшли повноваження та функції, зокрема Головного територіального управління юстиції у Харківській області, який втратив такі повноваження та функції згідно з п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 р. № 870.
Згідно із  п. 3 Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 23.06.2011 №1707/5, основними завданнями Головного територіального управління юстиції є: реалізація державної правової політики, державної політики з питань банкрутства, у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, державної реєстрації статутів територіальних громад сіл, селищ, міст, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації; забезпечення реалізації державної політики у сферах організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб); внесення на розгляд Мін`юсту пропозицій щодо формування та реалізації політики у зазначених сферах; забезпечення роботи нотаріату; експертне забезпечення правосуддя; протидія легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (щодо нотаріусів, адвокатів, адвокатських бюро та об`єднань, суб`єктів господарювання, що надають юридичні послуги (крім осіб, що надають послуги в рамках трудових відносин)); здійснення в межах повноважень міжнародно-правового співробітництва.
Пунктом 3 Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 23.06.2011 №1707/5, встановлено, що основними завданнями міжрегіонального управління є: реалізація державної правової політики, державної політики з питань банкрутства, у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, державної реєстрації статутів територіальних громад сіл, селищ, міст, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації; забезпечення реалізації державної політики у сферах організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб); внесення на розгляд Мін`юсту пропозицій щодо формування та реалізації політики у зазначених сферах; забезпечення роботи нотаріату; експертне забезпечення правосуддя; протидія легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (щодо нотаріусів, адвокатів, адвокатських бюро та об`єднань, суб`єктів господарювання, що надають юридичні послуги (крім осіб, що надають послуги в рамках трудових відносин)); здійснення в межах повноважень міжнародно-правового співробітництва.
Наказами Міністерства юстиції України від 17.12.2019 р. № 4052/5 «Про відділи державної реєстрації актів цивільного стану» та № 4053/5 «Про відділи державної виконавчої служби»,  відділи державної виконавчої служби, відділи державної реєстрації актів цивільного стану виведені зі складу головних територіальних управлінь юстиції, введені до складу міжрегіональних управлінь юстиції Міністерства юстиції з підпорядкуванням цим міжрегіональним управлінням юстиції та перейменуванням.
Таким чином, Головне територіальне управління юстиції у Харківській області було фактично реорганізовано, а не ліквідовано. 
Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в  постанові Верховного Суду від 09.10.2019 р. у справі № 208/3390/16-а.
Таким чином, роботодавець зобов`язаний  запропонувати іншу роботу, проте, судовим розглядом встановлено, що   відповідачем позивачці не запропоновано іншу посаду  та не надано доказів відсутності вакантних посад на час звільнення позивача.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у випадку ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, обов`язок щодо працевлаштування (пропозиції про працевлаштування згідно статті 49-2 КЗпП) працівників ліквідованої установи (організації) поширюється не лише на цю установу (організацію), а й на відповідну новостворену установу (організацію), оскільки, роботодавцем у такому випадку є держава, а не окрема установа, що діє від імені держави.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу", державна служба припиняється: за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).
Підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначені, ст. 87 Закону України "Про державну службу", зокрема, відповідно до п.1 ч. 1 цієї статті підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Поряд з цим, процедура вивільнення державних службовців у разі скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури нормами Закону України "Про державну службу" (в редакції, яка діяла на час попередження позивача про наступне звільнення) не передбачена, у зв`язку з чим  в цій частині на державних службовців поширюється дія норм законодавства про працю.
Згідно із п. 1 ч. 1  ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Разом з цим,  у ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю передбачено, що звільнення з підстав, визначених ц пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Статтею 42 Кодексу законів про працю України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. 
Згідно із  ч. 1 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. 
Відповідно до ч. 2 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. 
Згідно  із ч. 3 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 21 Закону України "Про державну службу", вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим законом.
Частиною 5 статті  22 Закону України "Про державну службу" передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.
Умови переведення державних службовців на іншу посаду без обов`язкового проведення конкурсу визначені  в ст. 41 Закону України "Про державну службу", зокрема, відповідно до  вимог ч. 1 вказаної статті державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: 1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; 2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.
Відповідно до вимог статті 184 КЗпП, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.
Частиною 5 статті 87 Закону України «Про державну службу» встановлено, що наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки відповідачем порушено порядок звільнення позивачки та не запропоновано позивачу іншої посади державної служби,  то наказ Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 3118/К від 26.12.2019 р. про звільнення позивача з посади є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ № 3118/К від 26.12.2019 року Головного територіального управління юстиції у Харківській області необґрунтований та підлягає скасуванню, та вважає, що, відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Харківського окружного адміністративного суду  від 16.07.2020 р. в частині  скасування вищевказаного наказу  підлягає залишенню без змін. 
Доводи апелянта – Головного територіального управління юстиції у Харківській області в цій частині спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. 
Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції помилково  зроблено висновок про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення її на посаді заступника начальника Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) без вирішення питання про поновлення на посаді заступника начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління Державної реєстрації Головного територіального  управління юстиції у Харківській області з 29.12.2019 р., оскільки належним способом захисту порушених прав особи, незаконно звільненої з публічної служби, є поновлення її на посаді, з якої її було звільнено.
Аналогічний висновок щодо застосування вимог матеріального права,  викладений у постанові  Верховного Суду  від 11.06.2020 р. (справа №816/1895/18). 
Із врахуванням вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 315, 317 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду  від 16.07.2020 р.  в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про поновлення її на посаді заступника начальника Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та прийняти в цій частині  постанову, якою частково задовольнити цю позовну вимогу, а саме, поновити позивачку на посаді  заступника начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління Державної реєстрації Головного територіального  управління юстиції у Харківській області з 29.12.2019 р. 
Керуючись ст. ст. 243, 308, 315, 316, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -            

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Харківській області  залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
          Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 року по справі № 520/1178/2020  в частині     відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про поновлення     на посаді     заступника начальника Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
          В цій частині     прийняти     постанову про     часткове     задоволення     цієї позовної вимоги.
          Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу     державної реєстрації актів цивільного стану Управління Державної реєстрації Головного територіального     управління юстиції у Харківській області з 29.12.2019 р. 
          В іншій частині     позовної     вимоги – відмовити.
          Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 р.         по справі     № 520/1178/2020     в іншій частині залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили     з дати її прийняття та може бути оскаржена     протягом тридцяти днів з дня     складення повного судового рішення шляхом подачі     касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	О.А. Спаскін    Я.В. П`янова   	
Повний текст постанови складено  15.02.2021 року