Справа № 161/6861/19 	Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/412/21  Категорія: 70 	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
29 березня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Здрилюк О.І., Федонюк С.Ю., 
секретар Концевич Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2021 року,-
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з указаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки всіх доходів щомісячно, починаючи з дня звернення до суду.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.07.2020 року позовну заяву задоволено.
Постановлено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.04.2019. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 840,80 гривень.
У грудні 2020 ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, у якому вказати період, на який присуджено платежі, а саме – на весь час проживання ОСОБА_1 з дитиною-інвалідом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та опікування нею.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.01.2021 відмовлено в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що суд першої інстанції не забезпечив ефективного захисту порушеного права, створивши умови за яких унеможливлюється виконання судового рішення.
Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.
В судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. Тому відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 29.03.2021, тобто, дата складення повного судового рішення.
Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з таких підстав.
Відповідно до частини 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1)стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2)суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3)судом не вирішено питання про судові витрати;
4)суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Таким чином, вказаною нормою процесуального закону визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення у справі.
Дана норма передбачає можливість ухвалення у справі додаткового судового рішення з метою усунення такого недоліку, як неповнота судового рішення, тобто, невирішеність питань, які необхідно було вирішити у постанові чи ухвалі. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.
За змістом п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
Суд першої інстанції правильно послався на відсутність визначених ч.1 ст. 270 ЦПК України підстав для ухвалення додаткового рішення, оскільки заявлені вимоги були розглянуті та вирішені судом в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення у даній справі, не відповідають встановленим обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.
Вимоги, які ставить в своїй заяві перед судом ОСОБА_1 , фактично зводяться до зміни рішення, що суперечить положенням процесуального законодавства.
Належить відмітити, що в приписах ст. 198 СК України, якою визначено підстави стягнення аліментів на повнолітніх непрацездатних дочку, сина відсутня вказівка щодо строку на який присуджуються аліменти.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення ОСОБА_1 з заявою про ухвалення додаткового рішення, стало повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з відсутністю вказівки про строк на який призначено аліменти.
Тому заявник не позбавлена можливості захистити своє право шляхом оскарження дій державного виконавця або іншим передбаченим Законом способом.
Крім, того прохання позивача про доповнення рішення суду шляхом вказівки: «на весь час проживання ОСОБА_1 з дитиною-інвалідом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та опікування нею» не грунтується на положеннях СК України. 
Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.        При тому суд зауважує, що Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати мотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, серед іншого, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на приписи законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок, що випливає зі статті 6 Конвенції, з мотивування може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutan disрішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна протиУкраїни» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді