ПОСТАНОВА 
Іменем України

02 березня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 396/87/20
провадження № 22-ц/4809/311/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
       Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І., 
       за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.
учасники справи:
       позивач - ОСОБА_1 ,
       відповідач - ОСОБА_2 , 
       розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2020 року у складі судді Русіної А.А. 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет на відкритій сторінці загальнодоступної групи «Рівнянська Громада», створеної на ресурсі соціальної мережі ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 , який є адміністратором даної групи, вона побачила, що відповідачем розміщено інформацію про право власності на її земельну ділянку та її чоловіка, а саме витяг з декларації, в якому зазначені земельні ділянки, як належать їй та її чоловіку на праві приватної власності, дата набуття права власності, їх розмір та під даною публікацією відповідачем опубліковано коментар наступного змісту (мовою та шрифтом автора): «ЗВЕРТАЙТЕ УВАГУ СКІЛЬКИ ВОНИ НАБУЛИ СОБІ ЗЕМЛІ ЗА СВОЮ КАДЕНСІЮ У СІЛЬРАДІ», 7 осіб відреагувало на публікацію поставивши символ, що визначений у Facebook як «подобається». 
Вважає, що інформація подана відповідачем щодо набуття нею права власності на земельну ділянку в період виконання нею повноважень депутата Рівнянської сільської ради є недостовірною, такою що має ознаки негативної інформації, яка впливає на її соціальну оцінку в очах суспільства та є такою, що порушує її право на повагу до гідності, честі та ділової репутації.
Пояснила, що право власності на земельну ділянку у розмірі 156200 м2 (15,62 га) набуто нею, як право на земельну частку (пай), так як вона була працівником колгоспу з 1975 року та у порядку спадкування за законом від своєї мами ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у порядку спадкування за заповітом від ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , у порядку спадкування за заповітом від батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Зазначала, що була обрана депутатом Рівнянської сільської ради шостого скликання з 2010 по 2015 рік та обрана депутатом Рівнянської сільської ради сьомого скликання з 2015 року по даний час. 
На її думку, письмові докази свідчать, що жодного зв`язку між набуттям нею права власності на земельні ділянки та виконанням нею повноважень депутата сільської ради не існує, а відтак, поширена відповідачем інформація є недостовірною, негативною та на думку позивача, порушує її право на повагу до гідності, честі та ділової репутації.
Внаслідок опублікованої інформації в неї стався гіпертонічний криз, в зв?язку з чим їй надавалася невідкладна медична допомога. 
Оцінила розмір завданої їй моральної шкоди в сумі 30 000 грн, так як з вини відповідача порушився її звичний спосіб життя, вона почала відчувати невпевненість у спілкуванні з односельчанами та колегами на роботі, що негативно вплинуло на її психічний стан, адже вона знаходиться у постійному стресі через доведення того, що виконання нею повноважень депутата сільської ради жодного відношення не має до набуття права власності на земельну ділянку, задекларовану у декларації та що інформація подана відповідачем у соціальній мережі є недостовірною та перекрученою кожному, хто з нею спілкується.
Просила визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію інформацію стосовно того, що ОСОБА_1 набула право власності на земельні ділянки під час виконання повноважень депутата Рівнянської сільської ради та зобов`язати ОСОБА_2 не пізніше наступного дня від набрання рішенням суду у цій справі законної сили спростувати поширену ним інформацію шляхом розміщення у загальнодоступній групі «Рівнянська громада», створеної ним на ресурсі соціальної мережі ІНФОРМАЦІЯ_5/ публікації із зазначенням у ній тексту такого змісту: «Поширена інформація у вигляді коментаря адміністратора групи ОСОБА_2 до публікації (витяг з декларації ОСОБА_1 ) від ІНФОРМАЦІЯ_6 «ЗВЕРТАЙТЕ УВАГУ СКІЛЬКИ ВОНИ НАБУЛИ СОБІ ЗЕМЛІ ЗА СВОЮ КАДЕНСІЮ У СІЛЬРАДІ» є недостовірною та не відповідає дійсності. ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку, загальна площа (м2): 156200, як право на земельну частку (пай), так як вона була працівником колгоспу з 1975 року та у порядку спадкування за законом та заповітом від своїх родичів».
У рахунок відшкодування моральної шкоди просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 30 000 грн, а також судові витрати та витрати на правову допомогу адвоката.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю позовних вимог. 
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В апеляційній скарзі, зазначає, що рішення суду є необгрунтованим та таки, що суперечить нормам ЦПК України, оскільки нею надано суду докази про факт поширення недостовірної інформації відповідачем та що внаслідок цього було порушено її особисті немайнові права, такі як честь, гідність та ділову репутацію.
Такими доказами є: письмові докази (документи, що підтверджують підстави та час набуття права власності на земельні ділянки, зазначені в декларації, довідка про стан здоров`я), що свідчать про недостовірність розповсюдженої відповідачем інформації про те, що право власності набуте нею за час виконання повноважень депутата сільської ради та що розповсюдження недостовірної інформації відповідачем нанесено їй шкоди окрім честі, гідності та ділової репутації ще й здоров`ю; електронні докази (скріншоти публікації зробленої Відповідачем у групі «РІВНЯНСЬКА ГРОМАДА»); показання свідків  ОСОБА_6 та  ОСОБА_7 , які підтвердили факт поширення недостовірної інформації відповідачем у спосіб зазначений нею; проведення огляду сторінок в соціальній мережі «Facebook» з метою забезпечення можливості встановлення обставин справи та правильного вирішення спору, для дослідження інформації про адміністратора групи «РІВНЯНСЬКА ГРОМАДА» «ОСОБА_2» та підтвердження, що саме цей користувач соціальної мережі «Facebook» і є відповідачем по справі -  ОСОБА_2 . 
Позивач звертає увагу суду, що відповідач підтвердив у судовому засіданні, що оглянуті сторінки користувача « ОСОБА_2 » та групи «РІВНЯНСЬКА ГРОМАДА» є його сторінками в соціальній мережі «Facebook» і саме він є адміністратором цієї групи. Відповідач також не заперечував, що ним розміщено фото її декларацій але заперечував лише свою причетність до коментаря під фото декларацій. 
Позивач вважає, що факт авторства вислову «ЗВЕРТАЙТЕ УВАГУ СКІЛЬКИ ВОНИ НАБУЛИ СОБІ ЗЕМЛІ ЗА СВОЮ КАДЕНСІЮ У СІЛЬРАДІ» підтверджується самим відповідачем у відзиві на позовну заяву та не спростовано відповідачем. Судом першої інстанції не з`ясовано, якими доказами підтверджуються заперечення відповідача, що не він опублікував коментар до публікації, незважаючи на те, що на електроному доказі (скріншоті) чітко видно, що витяги з її декларації та її чоловіка і коментування, зазначених витягів, зроблено одним і тим же користувачем соціальної мережі «Facebook» під ім`ям « ОСОБА_2 ».
Посилаючись на практику Європейського суду із прав людини та позицію Верховного Суду позивач вказує, що у діях відповідача наявний юридичний склад правопорушення та сукупність обставин, які можуть бути підставою для задоволення позовних вимог. 
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії НОМЕР_1 від 25.02.2000 спадкоємцем майна гр. ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: земельного паю, що знаходиться в асоціації вільних землевласників «ЛАН», що знаходиться в с. Рівне Новоукраїнського району в розмірі 4,82 га, є дочка ОСОБА_1 (а.с.14).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НОМЕР_2 від 06.03.2002 спадкоємцем майна гр. ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: права на земельну частку (пай) в розмірі 4,82 умовних кадастрових гектарів, що знаходяться в асоціації вільних землевласників «ЛАН» с.Рівне Новоукраїнського району, є ОСОБА_1 (а.с.15).
Як вбачається з копії свідоцтва за заповітом від НОМЕР_3 від 21.03.2008, спадкоємцем майна гр. ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: земельної ділянки № 558 , площею 3,86 га, роташованої на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, є його дочка ОСОБА_1 (а.с.16).
Відповідно до довідки виданої Рівнянською сільською радою від 20.12.2019 року, ОСОБА_1 була обрана депутатом Рівнянської сільської ради шостого скликання з 2010 по 2015 рік та обрана депутатом Рівнянської сільської ради сьомого скликання з 2015 року по даний час (а.с.17).
Згідно копії довідки №160 від 18.12.2019 вбачається, що ОСОБА_1 зверталася за медичною допомогою в Рівнянську ЛА ЗПСМ 18.12.19 з діагнозом: ГХ ІІІ кризовий перебіг, Гіпертонічний криз (а.с.18).
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Вирішуючи спір суд першої інстанції зазначив, що позивач не довела, що публікацію  в соціальній мережі Facebook, що представлені у вигляді скриншота Інтернет-сторінки групи «Рівнянська громада « ЗВЕРТАЙТЕ УВАГУ СКІЛЬКИ ВОНИ НАБУЛИ СОБІ ЗЕМЛІ ЗА СВОЮ КАДЕНСІЮ У СІЛЬРАДІ »  здійснив саме відповідач. Крім того, ураховуючи публічність позивача, яка є депутатом сільської ради та, що згаданий коментар є оціночним судженням, особистою думкою того, хто його публікував, тому в задоволенні позову необхідно відмовити за недоведеністю.
Проте повністю погодитися із такими висновками суду не можна, оскільки в рішенні суду зазначені взаємовиключні підстави для відмови у задоволенні позову - недоведеність факту поширення ОСОБА_2 інформації в соціальній мережі Facebook, яку позивач вважає недостовірною, що свідчить про звернення з позовом до неналежного відповідача та, що - ця інформація є оціночним судження і тому не є недостовірною.
Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет на відкритій сторінці загальнодоступної групи «Рівнянська Громада», створеної на ресурсі соціальної мережі ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 , який є адміністратором даної групи, вона побачила, що відповідачем розміщено інформацію, що є недостовірною і такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію у зв`язку з чим просила стягнути з відповідача 30000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Складовими частинами цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.
Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору і тягне за собою порушення майнових (немайнових) прав та інтересів іншої особи із настанням для неї негативних наслідків (втрат) майнового чи немайнового характеру.
Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.
Обов`язок доведення відсутності вини покладається на того, хто завдав шкоди. До спростування презумпції вини особа, яка завдала шкоду, вважається винною у завданні шкоди.
Зважаючи, що відповідач не довів, що це не він, а інша особа опублікувала коментар « ЗВЕРТАЙТЕ УВАГУ СКІЛЬКИ ВОНИ НАБУЛИ СОБІ ЗЕМЛІ ЗА СВОЮ КАДЕНСІЮ У СІЛЬРАДІ » в соціальній мережі Facebook групи «Рівнянська громада», адміністратором якої він є, то вважається, що саме ОСОБА_2 створив і розмістив зазначену інформацію.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позивач не довела, що згадану публікацію в соціальній мережі Facebook здійснив відповідач є помилковим.
Разом з тим, колегія суду погоджується з висновком суду, що позивач не довела, що інформація про неї була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих думок автора публікації. 
Так, згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Згідно з частиною першою статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
У пунктах 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.
Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.
Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.
У частині другій статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Отже, згідно статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).
Разом з тим, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно з статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право
Колегія суддів вважає, що у публікації в соціальній мережі «Фейсбук» здійсненій ОСОБА_2 , були використані оціночні судження, що відповідно до статті 277 ЦК України та статті 30 Закону України «Про інформацію» не підлягають спростуванню.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 вказувала, що поширена відповідачем інформація принижує її честь, гідність та ділову репутацію, оскільки вона висвітлює її з негативної сторони.
Разом із тим, слід зазначити, що у частині другій статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.
Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
Таким чином, позивач не позбавлена можливості реалізувати право на відповідь, викласти власний погляд на поширену інформацію та доведення перед аудиторією помилковості висловлених відповідачем суджень, надавши їм свою оцінку.
Враховуючи те, що поширена інформація не містить висловлень у брутальній, принизливій чи непристойній формі, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що підстав для відшкодування моральної шкоди немає.
Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги щодо доведеності факту, що саме ОСОБА_2 , а не інша особа опублікувала коментар є підставою для зміни судового рішення суду першої інстанції в частині його мотивування.
Інші твердження апеляційної скарги, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів не спростовують висновків суду про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання недостовірною та такою, що принижує її честь і гідність та ділову репутацію інформацію, поширену відповідачем.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги        
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підлягає зміні з викладенням мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду залишити без змін, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 11 березня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                 А.М. Головань
Судді                                                                                         О.Л. Карпенко
                                                                                        С.І. Мурашко