Номер провадження: 22-ц/813/3821/21 
Номер справи місцевого суду: 509/3160/15-ц
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Цюри Т.В.,
               за участю секретаря                Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 травня 2020 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив: 

17 липня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю(далі - ТОВ) «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом, в якому зазначило, що 28.11.2012 р. між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником акціонерно-комерційного банку (далі – АКБ) «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією (далі - ФК) «Вектор Плюс», був укладений договір факторингу, відповідно до п.п. 2.1, 2.2 якого банк відступив цій компанії свої права вимоги по заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №1501/0407/71-048 від 03.04.2007 р., укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 . 
Внаслідок укладення вищевказаних договорів відбулася заміна кредитора і позивач набув статусу нового кредитора/стягувача за договором № 1501/0407/71-048 від 03.04.2007 р., укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , з подальшим внесенням до нього узгоджених та підписаних між вказаними сторонами змін та доповнень.
Так, згідно вказаного кредитного договору, банк надав, а відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 181 000 доларів США для придбання дачного будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язалася повернути кредит до 02.04.2027 р. і сплатити проценти за користування грошовими коштами у розмірі і на умовах, передбачених кредитним договором. 
Однак, оскільки своїх зобов`язань ОСОБА_1 не виконувала, станом на 03.06.2015 р. вона має прострочену заборгованість за кредитним договором, а саме:
-за кредитом – 184 630, 54 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 3 890 316,51 грн.;
-за відсотками – 154 698,61 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 3 259 626,25 грн.;
-пеня – 114 194,32 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 2 406 167,73 грн.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у розмірі  9 556 110,49 грн., з яких: 3 890 316,51 грн. - борг за тілом кредиту; 3 259 626,25 грн. - борг за відсотками; 2 406 167,73 грн. – пеня, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 3654 грн.   

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та на підставі ст. 211 ч.3 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутності (а.с. 83). 
Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 вересня 2015 року позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» були задоволені (т.1, а.с. 95-97).
Однак, ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 липня 2017 року заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення було задоволено (т.1, а.с.168-169).

В свою чергу, відповідач ОСОБА_1 позов не визнала, у зв`язку з чим її представник ОСОБА_2 надав суду клопотання про відмову в задоволенні позовних вимог через пропуск позивачем строків позовної давності (т.1, а.с.189-191).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 травня 2020 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» було відмовлено через пропуск позивачем строків позовної давності (т.2, а.с.109-112).

В апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» ставить питання про скасування вищевказаного рішення, та постановлення нового, яким задовольнити їх позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 03.03.2021 року, на 11.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (т.2, а.с.151-159).
При цьому, представник ТОВ «Кредитні ініціативи» надав суду заяву про слухання справи у відсутність представника ТОВ «Кредитні ініціативи» (т.2, а.с.161)
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. 
Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки суддя Комлева О.С. в період з 01.03.2021р. по 05.03.2021р. перебувала на лікарняному, а суддя Сегеда С.М. – в період з 08.03.2021р. по 12.03.2021р. – на ХVІІІ з`їзді суддів України (т.2, а.с.165, 169), після заміни судді Комлевої О.С. на суддю Цюру Т.В. (т.2, а.с.166-167), дане судове рішення складено в перший робочий день, коли суддя-доповідач Сегеда С.М. приступив до виконання своїх посадових обов`язків, а саме 15.03.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що за договором № 1501/0407/71-048 від 03.04.2007 р., укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , з подальшим внесенням до нього узгоджених та підписаних між правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» - ПАТ «Сведбанк» і відповідачкою змін та доповнень до кредитного договору (далі – Договір), банк надав, а відповідачка отримала кредит у розмірі 181 000 доларів США для придбання дачного будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою АДРЕСА_1 , а також зобов`язалася повернути кредит до 02.04.2027 р. та сплатити проценти за користування грошовими коштами у розмірі і на умовах, передбачених кредитним договором (т.1, а.с. 6-34).
У відповідності до пп. 3.1., 3.2 Договору погашення кредиту і сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником частинами – ануїтетними щомісячними платежами (т.1, а.с. 8-34)
Крім того, п.п. 8.1., та 8.3. Договору сторонами у кредитному договорі встановлена відповідальність позичальника за порушення зобов`язань у формі:
- пені за порушення строків сплати ануїтетних платежів за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення;
- штрафу у розмірі 2 % від суми простроченого платежу за кожен випадок невиконання. (т.1, а.с. 8-зв.).
Банк свої зобов`язання за договором належним чином виконав, що підтверджується заявою про видачу готівки та розпискою ОСОБА_1 про отримання грошових коштів від банку у розмірі 181 000 доларів США (т.1, а.с. 165).
В подальшому, на підставі договору факторингу від 28.11.2012 р. ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за зазначеним вище кредитним договором (т.1, а.с. 34-72).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» посилався на те, що відповідачка ОСОБА_1 в порушення умов кредитного договору, не виконала свої кредитні зобов`язання по сплаті кредиту та процентів за його користування, з серпня 2009 року припинила погашення кредиту, у зв`язку з чим станом на 03.06.2015 р. має прострочену заборгованість за кредитним договором, а саме:
-за кредитом - 184 630,54 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 3 890 316,51 грн.;
-за відсотками - 154 698,61 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 3 259 626,25 грн.;
-пені - 114 194,32 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 2 406 167,73 грн.
На підтвердження вказаних обставин, позивач надав до суду відповідний розрахунок заборгованості відповідачки ОСОБА_1 (т.1, а.с.77-82).

Поняття зобов`язання міститься у ч. 1ст. 509 ЦК України, згідно якої зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Відповідно до ст. 510 ЦК України обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання.
За змістом ст. 525 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням  умов,  визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (ст.ст.530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України).

У відповідності до ст.ст. 1048, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Наслідки  прострочення  позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.06.2011 р. ПАТ «Сведбанк» на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, пунктів 3.8., 3.9 кредитного договору надіслав ОСОБА_1 вимогу про дострокове та повне повернення кредиту протягом 30 календарних днів з моменту її надіслання (т.1, а.с.192). Зазначену вимогу банку відповідач отримав 05.07.2011 р. 
Також судом першої інстанції безспірно встановлено, що відповідачка перестала виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту з 17 серпня 2009 року, що підтверджується наданими сторонами суду копіями квитанцій. 
Інших доказів того, що відповідачка продовжувала виконувати свої зобов`язання за кредитним договором після 17.08.2009 р., позивач суду не надав.

Посилання заявника апеляційної скарги ТОВ «Кредитні ініціативи» на те, що на погашення заборгованості відповідачки ОСОБА_1 14.12.2012 року було зараховано 0,39 доларів США и 02.03.2016 року – 0,37 доларів США (т.2, а.с.114, 120-зв.), у зв`язку з чим перебіг строку давності перервався, є безпідставними, так як ТОВ «Кредитні ініціативи» не надало суду належних і допустимих доказів того, що вказані грошові кошти на погашення кредитної заборгованості вносила саме відповідачка ОСОБА_1 . 

Таким чином, ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив із того, що п. 8.5. кредитного договору від 03.04.2007 р. сторони домовились, що строк позовної давності за будь-якими вимогами банку, що випливають з цього договору, встановлюється тривалістю десять років (а.с. 8-зв.).
Однак, в подальшому, а саме 25.09.2009 р., до вказаного кредитного договору були внесені зміни, згідно яких ПАТ «Сведбанк» та відповідачка ОСОБА_1 домовились, що строк позовної давності за будь-якими вимогами банку, що випливають з цього договору, встановлюється тривалістю три роки (т.1, а.с. 13-зв.).

При цьому, суд виходив із того, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Таким чином, початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).
У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.
Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
Пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Тобто, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.
Таким чином, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування, ПАТ «Сведбанк» відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років від дати порушення позичальником встановленого банком, тобто з 25 липня 2011 року.
Аналогічні правові позиції висловлені в постанові Верховного Суду України у справах №6-900цс16 від 16.11.2016 р., №6-2251цс16 від 09.11.2016 р. 

Разом з тим, позов до суду ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 заявило 17.07.2015 р., тобто з пропуском, встановленого законом та договором трирічного строку позовної давності.
Крім того, відповідно до ст. 266 ЦК України зіспливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо)
Більше того, як було вказано вище, відповідачка ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 надала суду клопотання про застосування строків позовної давності (т.1, а.с.189-191).

З огляду на викладені обставини, суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що в задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги. 
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

               Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра